ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6549/15

Провадження № 22-ц/4820/529/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю прокурора ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Лісовогринівецької сільської ради до Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Макухіна Ольга Григорівна, про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Палінчака О.М. від 22 листопада 2023 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року перший заступник прокурора Хмельницької області, звертаючись з цим позовом в інтересах держави в особі Лісовогринівецької сільської ради до відповідачів, вказував, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 23.06.2010 року №810/10-р надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9 га із земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення - пасовище) для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради.

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 06.07.2010 року № 892/10-р затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,9 га із земель вказаної категорії та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_2 14.072010 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №704820, а згодом цю земельну ділянку відчужив шляхом укладення договору дарування на користь ОСОБА_3 .

Розпорядження Хмельницької РДА від 23.06.2010 року №810/10-р та від 06.07.2010 року №892/10-р в частині надання ОСОБА_2 права на землю є незаконними та підлягають скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку та договір дарування підлягають визнанню недійсними.

ОСОБА_2 не мав волевиявлення на отримання земельної ділянки у власність для вказаних потреб та наміру займатися особистим селянським господарством, відповідне клопотання до районної державної адміністрації написав на прохання сторонніх осіб. Про відсутність волі особи на одержання та використання земельної ділянки для зазначених потреб свідчить укладення договору її дарування ОСОБА_3 через 21 день після прийняття оскаржуваного розпорядження.

Окрім того, проект відведення останньому спірної земельної ділянки не відповідав вимогам законодавства, а тому не міг бути затвердженим для передачі земельної ділянки у власність, оскільки відсутні обов`язкові документи та відомості: журнал польових робіт, відомості про обчислення площі земельної ділянки, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) із зазначенням прив`язки опорних пунктів до Державної геодезичної мережі; вихідна земельно-кадастрова документація, експлікація земель згідно форми 6-зем не відповідають правилам оформлення, що є порушенням п. «г» ч. 1 ст.15, ст.ст.196, 204 Земельного кодексу України; проект землеустрою затверджений з порушенням п.п. 2.2, 2.3 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 №174.

Зазначений проект затверджено раніше, ніж отримано та перевірено обмінний файл державним реєстратором.

Ці порушення підтверджуються висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 03.03.2015 №2060-2069/14-26.

За таких обставин спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 з порушенням ст.ст. 118, 186-1 Земельного кодексу України, ст. 29 Закону України «Про землеустрій».

Враховуючи наведене, прокурор просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 06.07.2010 року № 829/2010 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства;

визнати недійсним державний акт серії ЯЛ №704820 від 14.07.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 1,9 га, виданий ОСОБА_2 ;

витребувати у ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровим номером :05:005:0098 площею 1,03 га та :05:005:0099 площею 087 га розташовані на території Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2023 року позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Лісовогринівецької сільської ради Хмельницької області земельну ділянку площею 1,03 га кадастровий номер :05:005:0098, та земельну ділянку площею 0,87 га, кадастровий номер :05:005:0099, що розташовані на території Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто солідарно з Хмельницької районної державної адміністрації (код ЄРДПОУ 21318806), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827 грн., тобто по 609 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати як незаконне та відмовити у позові. На його думку, прокурор не довів наявності виключного випадку для подання ним даного позову в інтересах держави, а не відповідним суб`єктом владних повноважень. Цей позов заявлений прокурором всупереч положенням статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що згідно статті 257 ЦПК України є підставою для залишення вказаного позову без розгляду.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що розроблений та затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення ОСОБА_2 на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району не відповідає вимогам земельного законодавства, оскільки виявлені порушення стосуються норм підзаконних актів, а не норм Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій», які мають вищу юридичну силу.

Судом також не враховано висновок Верховного суду, викладений у постанові від 23.06.2023 року у справі № 160/6214/21, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише непогодження проекту землеустрою в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Результат розгляду з питань затвердження проекту землеустрою оформлюється відповідним органом у формі рішення, що прямо передбачено частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України.

На підставі спірних розпоряджень ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 704820, яку в подальшому відчужив шляхом укладення договору дарування на користь ОСОБА_4 . Вказане свідчить про наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі, а тому унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

У відзиві Хмельницька обласна прокуратура просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. На час пред`явлення позову в березні 2015 року прокурор, здійснюючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді, керувався Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХИ від 05.11.1991, згідно ст. 36-1 якого підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає таке порушення чи загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Враховуючи вказане, обласною прокуратурою пред`явлено вказаний позов у відповідності до діючого на той час законодавства та з урахуванням усталеної практики Верховного Суду. Прокурором визначено порушення інтересів держави, які полягали у незаконному вибутті земельних ділянок із державної власності за відсутності волевиявлення первинних набувачів на їх одержання та подальшого використання для сільськогосподарських потреб.

При розробленні, погодженні та затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 порушено встановлену законом процедуру, так як усі погодження цієї документації та прийняття розпорядження Хмельницької РДА про її затвердження здійснено раніше (1, 6 липня 2010 року), ніж отримано та перевірено обмінний файл реєстратором (структурним підрозділом ДЗК) - 08.07.2010.

Тому безпідставним є твердження апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції щодо невідповідності проекту землеустрою ОСОБА_2 нормам чинного законодавства

Суспільний інтерес територіальної громади у поновленні порушеного права на власність цими землями явно переважає приватний інтерес відповідача ОСОБА_3 .

В засіданні апеляційного суду прокурор просила відхилити апеляційну скаргу.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 23.06.2010 року розпорядженням голови Хмельницької РДА № 810/10-р ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради із земель запасу.

Розпорядженням голови Хмельницької РДА № 892/10-р від 06.07.2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Стуфчинецької сільської ради із земель запасу сільськогосподарського призначення, в т.ч. ОСОБА_2 , площею 1,9 га.

14.07.2010 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності серії ЯЛ № 704820 на земельну ділянку, кадастровий номер :05:005:0095, яка розташована за межами населених пунктів Стуфчинецької сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства.

03.08.2010 року між ОСОБА_2 (дарувальником) та ОСОБА_3 (обдарованим) укладено договір дарування земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною О.Г., зареєстрований в реєстрі за №1856, за умовами якого дарувальник безоплатно передав у власність обдарованого земельну ділянку площею 1,9 га, кадастровий номер :05:005:0095, розташовану на території Стуфчинецької сільської ради (за межами населених пунктів) Хмельницького району Хмельницької області.

За висновком судової земельно-технічної експертизи №2060-2069/14-26 від 03.03.2015 року, проведеної у кримінальному провадженні № 0000003 розроблений та затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення ОСОБА_2 на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району не відповідає вимогам земельного законодавства.

Невідповідність полягає в наступному:

1) в наданому на дослідження проекту землеустрою відсутні обов`язкові документи та відомості: а саме журнал польових робіт, відомості про обчислення площі земельної ділянки, відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) із зазначенням прив`язки опорних пунктів до Державної геодезичної мережі;

2) вихідна земельно-кадастрова документація, експлікація земель згідно форми 6-зем не відповідають правилам оформлення, що є порушенням п. «г» ч. 1 ст.15, ст.ст.196,204 Земельного кодексу України;

3) проект землеустрою затверджений з порушенням вимог п.п. 2.2, 2.3 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 №174, оскільки зазначений проект затверджено раніше, ніж отримано та перевірено обмінний файл державним реєстратором.

Згідно даних земельного кадастру України на інформаційному порталі https://kadastr.live та інформації з Національної кадастрової системи доступу до відомостей Державного земельного кадастру на місці розташування земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0095 площею 1,9 га наявні дві земельні ділянки з кадастровими номерами :05:005:0098 площею 1,03 га та :05:005:0099 площею 0,87 га. Загальна площа цих земельних ділянок становить 1,9 га.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником таких земельних ділянок є ОСОБА_3 , що підтверджується Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно інформацій Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 10.11.2022 року № 3260/281-22, від 27.12.2022 року № 3741/281-22 координати земельних ділянок з кадастровими номерами :05:005:0098 площею 1,03 га, :05:005:0099 площею 0,87 га відповідно до каталогів координат, які містяться у поземельних книгах Державного земельного кадастру, накладаються на координати земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0095.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку з порушенням норм чинного законодавства, відтак останній не мав права нею розпоряджатися. Вказана земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) поза її волею, тому наявні підстави для витребування з володіння останнього набувача, ОСОБА_3 двох земельних ділянок, утворених в результаті поділу первісної ділянки, отриманої від ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду в частині задоволення позову є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частин 1, 4 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За нормою ч. 9 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент передачі земельної ділянки у власність) проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно з ч. 6 цієї статті підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

За змістом ст. 1Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.

Статтею 29 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

За статтею 30 цього Закону погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Отже, складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, документації із землеустрою формують земельну ділянку як окремий об`єкт нерухомості та є складовою частиною процесу отримання у приватну власність земельної ділянки із земель державної власності.

До документації із землеустрою (землевпорядної документації) як до відповідного нормативного документу Законом України «Про землеустрій» та іншими нормативними актами встановлено відповідні вимоги, а тому невідповідність документації із землеустрою (землевпорядної документації) вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів є порушенням порядку отримання земельної ділянки у приватну власність із земель державної власності та відповідно є підставою для визнання порушення закону при отриманні земельної ділянки фізичною особою у приватну власність.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Прокурором як належний доказ невідповідності проекту землеустрою вимогам чинного законодавства було надано висновок судової земельно-технічної експертизи №2060-2069/14-26 від 03.03.2015 року, проведеної у кримінальному провадженні № 0000003.

В свою чергу апелянт жодним доказами наданий прокурором письмовий доказ не спростував, що спростовує доводи апеляційної скарги про хибність висновків суду про невідповідність проекту землеустрою вимогам чинного законодавства.

Затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :05:005:0095, у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення ОСОБА_2 на території Стуфчинецької сільської ради Хмельницького району не відповідає вимогам земельного законодавства, тому відповідно ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку з порушенням норм чинного законодавства, висновки суду в цій частині є законними та обґрунтованими.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності.

Відтак в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Отриману незаконну земельну ділянку ОСОБА_2 згідно договору дарування від 03.08.2015 року подарував ОСОБА_3 .

За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою про зобов`язання відповідача повернути у власність держави спірну земельну ділянку є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави у вказаній справі.

Згідно п. 1 Розділу XII Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Вказаний позов до суду подано в березні 2015 року, в період чинності Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Оскільки в справі встановлено, що спірна земельна ділянка вийшла з володіння держави з порушенням норм земельного законодавства, було порушено інтереси держави, то у прокурора на підставі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року були підстави для подання позову з метою захисту інтересів держави.

Спірна земельна ділянка, яка вибула з володіння держави з порушенням норм земельного законодавства, в послідуючому, після подання позову перейшла у комунальну власність Лісовогринівецької сільської ради, а тому порушується інтереси Лісовогринівецької ОТГ в особі Лісовогринівецької сільської ради як власника земель комунальної власності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк