Провадження № 2/161/1230/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2021 року. У шлюбі в них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2021 року з відповідача в її користь стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 2500 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначає, що наразі внаслідок скрутного матеріального становища в неї виникла необхідність змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку відповідача, оскільки аліментів, які сплачує відповідач їй ледве вистачає на утримання однієї дитини, а не двох. Також позивач вказує, що діти часто хворіють, а тому вона несе додаткові витрати на їх лікування. На переконання позивача, ОСОБА_2 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в більшому розмірі, аніж 2500 гривень. Самотужки вона не може забезпечити всім необхідним двох дітей. За змістом статей 181, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому в зв`язку зі значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Враховуючи наявність права вибору способу стягнення аліментів відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України у того з батьків, разом з яким проживає дитина, а також збільшення розміру доходу та покращення матеріального становища відповідача, позивач вважає, що слід змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

На підставі наведеного позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2021 року та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримала, суду пояснила, що відповідач не цікавиться благополуччям дітей, належним чином не виконує свого обов`язку щодо матеріального утримання дітей. Доказів реальних витрат на утримання обох дочок в неї немає, оскільки вона не зберігала розрахункових документів. Також позивач повідомила, що в однієї дочки діагностовано псоріаз, в зв`язку з чим вона потребує додаткових коштів на лікування. Позивач підтверджує, що наразі у відповідача немає заборгованості зі сплати аліментів, однак вказує, що їй не вистачає таких коштів на утримання двох дітей. Шляхом зміни способу стягнення аліментів вона зможе отримувати більший розмір аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги позову заперечував, суду пояснив, що він сплачує аліменти в міру своїх матеріальних можливостей, його дохід є нерегулярним. Знайти постійну роботу він не має можливості, а тому заробляє, коли є робота. Наразі він не працевлаштований, доходу немає, а тому заперечує щодо збільшення розміру аліментів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд установив, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 9, 10).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено: стягувати з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття (а. с. 7-8).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як передбачено частиною 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про зміну способу стягнення аліментів, ОСОБА_1 зазначає, що вона постійно несе витрати на утримання дітей, їй недостатньо коштів для належного забезпечення та утримання дочок, з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів її витрати на дітей значно зросли, а тому вона просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача в її користь аліменти не у твердій грошовій сумі, а частку від його заробітку щомісячно.

Право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивачку від обов`язку діяти у межах, наданих їй актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивач розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

Позиція ж позивача щодо абсолютизації права на відповідне звернення до суду, яка зводиться до необхідності по суті автоматичного задоволення вимоги в разі її пред`явлення, без урахування факту виникнення спору про право та змагального цивільного процесу, без з`ясування та доказування відповідних обставин у контексті спірного питання, є, на думку суду, помилковою.

Суд зазначає, що позивач фактично просить збільшити розмір аліментів, оскільки відповідач ніде не працює, а тому розрахунок розміру аліментів в частці від його заробітку буде визначатись, виходячи із середньої заробітної плати у Волинській області (за статистичними даними).

Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, позивачу належить підтвердити наявність покращення матеріального стану відповідача та погіршення матеріального стану у неї як стягувача. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, вимоги ґрунтувалися на недопустимих у доказуванні припущеннях. Саме по собі посилання позивачки на потребу в збільшенні коштів на утримання дітей не є єдиною і достатньою підставою для задоволення пред`явлених вимог.

Позивач не представила суду жодного доказу на підтвердження покращення матеріального стану відповідача, доказів понесення реальних витрат на утримання дітей, в тому числі, щодо погіршення стану здоров`я дітей. Належних та допустимих доказів недостатності 2500 гривень аліментів на утримання дітей позивач не надала.

Покликаючись на скрутне матеріальне становище, позивач не надала суду відомостей про джерела свого заробітку, розмір доходів та витрат.

Разом з тим, суд зазначає, що ОСОБА_1 за наявності для того підстав не позбавлена права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, аналізуючи норми Закону, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 141, 279, 352, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст. ст. 84, 91, 180-182, 184, 192 СК України, Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Дата складення повного тексту рішення - 09 лютого 2024 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь