Житомирський апеляційний суд
Категорія 57 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Антоневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/12456/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Шкиря В.М.

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із даним позовом, в якому просила визнати незаконними рішення, дії, бездіяльність Виконавчого комітету Житомирської міської ради при поданні апеляційної скарги, якими порушено її цивільні права та інтереси, заподіяно у зв`язку з цим моральну шкоду.

Зазначала, що Виконавчий комітет Житомирської міської ради незаконно подав апеляційну скаргу 07.06.2016 року у справі №296/12002/13-а із двадцятьма порушеннями законодавства, зокрема, без наявності у Виконавчого комітету повного тексту постанови, яка оскаржується. Вказувала, що внаслідок неправомірних дій відповідача порушено її цивільні права та завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних переживаннях, погіршенні стану здоров`я, порушенні звичайного способу життя. На підставі викладеного просила стягнути з відповідача на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2023 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та встановити юрисдикцію позовної заяви. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна, постановлена з істотними порушеннями норм процесуального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції незаконно було відмовлено позивачу у доступі до правосуддя, чим порушено її право на судовий захист та норми ст. 55, 56, 24 Конституції України, ст. 2, ч. 1, 3 ст. 4 ЦПК України, ч.1 ст. 15, ст.16, ч.1 ст. 27 ЦК України та ч.1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Представник Виконавчого комітету Житомирської міської ради надіслала письмову заяву, в якій просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги і провести розгляд справи без її участі.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позова заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 ЦК України.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Варто зазначити, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту, як звернення із позовною заявою з вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої поданням апеляційної скарги в іншій справі.

Розглядаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що незгода позивача із апеляційною скаргою повинна бути висловлена відповідно до Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду судом безпосередньо тієї цивільної справи, в межах якої така апеляційна скарга і подана.

Отже відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

За таких обставин, із урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.02.2019 року у справі № 522/12901/17-ц, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та взагалі не підлягає судовому розгляду, і у відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального та процесуального права, незгоди з висновками суду першої інстанції і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 січня 2024 року.

Головуючий Судді