Справа №:755/447/24
Провадження №: 2/755/1191/24
У Х В А Л А

"28" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва, в складі: головуючого судді - Катющенко В.П. розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний провайдер» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Шустенко Л.С., про визнання правочину недійсним, провадження у якій відкрито 14.02.2024 за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання на 18.03.2024.

23.02.2024 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення зустрічного позову, у якій останній, керуючись ст. 149-153 ЦПК України просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: нерухоме майно, що належить продавцю та отримувачу кошти за продану квартиру за спірним договором ОСОБА_5 , а саме на будинок АДРЕСА_1 ; на грошові кошти в межах ціни позову в сумі 1368000,00 грн. на банківських рахунках, що належать ОСОБА_5 , окрім грошових коштів, накладення арешту на які заборонено положеннями ч. 4 ст.150 ЦПК України. Дана заява передана в провадження головуючого судді 26.02.2024.

Вивчивши заяву про забезпечення зустрічного позову та додані до неї документи, приходжу наступного.

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Убачається, що фактично представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заяву про забезпечення зустрічного позову подано до подання зустрічної позовної заяви.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

При цьому, 27.02.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , однак питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом у межах розгляду цивільної справи № 755/447/24, на час вирішення даної заяви, судом не вирішено.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Таким чином, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, враховуючи що питання щодо прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом в межах розгляду цивільної справи № 755/447/24 не вирішене, суд доходить до висновку про передчасність подання заяви про забезпечення зустрічного позову, відтак відмовляє у її задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 260, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: