Справа №443/2023/23
Провадження №2/443/78/24
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

13 лютого 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села П`ятничани в особі Бібрської міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 6251 від 30.05.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його сусід ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на право на земельну частку пай ЛВ № 6251 від 30.05.1997 року. Згідно довідки Бібрської міської ради Львівської області №165 від 14.09.2023 року, ОСОБА_3 дійсно проживав та був зареєстрований в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним до дня смерті проживала його дружина ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_3 у виконавчому комітеті Соколівської сільської ради заповіт не посвідчувався. ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті. Зазначає, що ОСОБА_2 в шестимісячний термін після смерті чоловіка ОСОБА_3 вступила в управління та володіння спадковим майном, займалася його похороном, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважалася такою, що прийняла спадщину, однак юридично спадкові права вона не оформляла.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, що належало їй згідно Сертифікату на право на земельну частку пай РН № 579919 від 10.05.2011 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на право на земельну частку пай ЛВ № 6251 від 30.05.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка, проте юридично не оформила своїх спадкових прав. Згідно довідки Бібрської міської ради №212 від 07.12.2022 року ОСОБА_2 дійсно проживала та була зареєстрована в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проживала одна. Заповіт від ОСОБА_2 посвідчено у виконкомі Соколівської сільської ради в користь ОСОБА_1 за реєстром №1 від 15.01.1999 року. Інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині - не було . У визначений законом термін, він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу № 112/2011 року, а 14.05.2011 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно земельного паю, площею 2,37 умовних кадастрових гектарів.

18.09.2023 року він звернувся в Жидачівську нотаріальну з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив через відсутність у нього оригіналів правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай), що знаходиться на території Соколівської сільської ради Львівського (колишнього Жидачівського) району Львівської області, що належала чоловікові ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04.12.2023 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області в особі завідувача в строк до 10 січня 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №112/2011, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21.12.2023 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. надіслано оригінал спадкової справи №112/2011, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 18.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечуютьпроти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача - Бібрської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що у відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України справу можливо слухати у відсутності відповідача (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , 13.02.1953 року у с.П`ятничани Новострілищанського району Дрогобицької області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , 1914 року народження, та ОСОБА_4 , 1910 року народження (а.с.9).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.5-6), останній зареєстрований за адресою: с.П`ятничани, з 24.05.1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 03.04.1997 року, виданим Соколівською сільською радою Жидачівського району Львівської області (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на право на земельну частку пай ЛВ № 6251 від 30.05.1997 року (а.с.17).

Згідно довідки Бібрської міської ради Львівської області №165 від 14.09.2023 року, ОСОБА_3 дійсно проживав та був зареєстрований в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним до дня смерті проживала його дружина ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_3 у виконавчому комітеті Соколівської сільської ради заповіт не посвідчувався. ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті (а.с.11).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки його дружина - ОСОБА_2 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що ОСОБА_2 , спадщину після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном, однак юридично не оформила своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №73352510 від 26.07.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 02.04.1999 року, виданим Соколівською сільською радою Жидачівського району Львівської області (а.с.13).

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, що належало їй згідно Сертифікату на право на земельну частку пай РН № 579919 від 10.05.2011 року (а.с.14 матеріали спадкової справи )

Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на право на земельну частку пай ЛВ № 6251 від 30.05.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка, проте юридично не оформила своїх спадкових прав (а.с.17).

За життя ОСОБА_2 , 15.01.1999 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Соколівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 1, згідно якого остання все своє майно заповіла - ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно довідки Бібрської міської ради №212 від 07.12.2022 року ОСОБА_2 дійсно проживала та була зареєстрована в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проживала одна. Заповіт від ОСОБА_2 посвідчено у виконкомі Соколівської сільської ради в користь ОСОБА_1 за реєстром №1 від 15.01.1999 року (а.с.14).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Судом також встановлено, що крім позивача, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №112/2011.

ОСОБА_1 звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №112/2011.

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №112/2011 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 звертався тільки позивач (а.с.1 матеріалів спадкової справи №112/2011).

14.05.2011 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на земельну частки (пай), в майні ССП «імені Лесі Українки» площею 2,37 га. умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Соколівської, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку пай РН № 579919 від 10.05.2011 року (а.с.16).

14.06.2011 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав чоловіку ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.24 матеріалів спадкової справи №112/2011).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №302/02-31 від 18.09.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що знаходиться на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали чоловікові ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.19).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є право на земельну ділянку (пай), яка знаходиться на території Соколівської сільської ради.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у квітні 1999 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 534 ЦК УРСР 1963 року визначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6251, зареєстрованого 30.05.1997 року, реєстраційний номер 579, площа земельної ділянки - 2,02 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 13.05.1997 р. №281, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №2661/15-23 від 07.09.2023 року (а.с.17).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Соколівської сільської ради, Стрийського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, площею 2,02 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 6251 від 30.05.1997 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя С.І. Сливка