Провадження №: 2/336/360/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором надання послуг, -

ВСТАНОВИВ:

07.08.2023 р. до суду надійшов вищевказаний позов ОСОБА_1 , в якому останній зазначив, що він звернувся до ОСОБА_2 з метою оформлення нею документів для працевлаштування громадян Індії для подальшої передачі документів у консульство Литовської Республіки для отримання робочих віз.

Його друг, громадянин Індії - ОСОБА_3 , попросив позивача допомогти йому та шести його знайомим у цьому питанні, оскільки не знайшов відповідних спеціалістів у Індії.

Рекламу послуг (робіт) ОСОБА_2 позивач знайшов у соціальній мережі «Фейсбук» на її бізнес-сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_1 »/ «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка знаходиться за відповідним посиланням.

На своїй бізнес-сторінці «Фейсбук» відповідач пропонує наступні послуги: «Підготовка пакета документів під робочу візу/карту Чехії (Україна, Індія, Непал, Бангладеш, Узбекистан, Казахстан, Грузія, Молдова….); підготовка документів під робочу візу в Литву (Україна, Індія, Непал, Бангладеш, Узбекистан, Казахстан, Грузія, Молдова…); підготовка документів під робочу візу Словаччини, Угорщини (Індія, Непал, Бангладеш, Узбекистан, Казахстан, Грузія, Молдова…); оформлення страхових полісів для виїжджаючих за кордон. Консультації. Працевлаштування. Оформлення робочих віз».

Також на бізнес-сторінці «Фейсбук» розміщені численні публікації відповідача із пропозиціями вакансій для працевлаштування до різних країн, в тому числі до Литовської Республіки.

Відповідачем на своїй бізнес-сторінці «Фейсбук» запропонована, окрім іншого, «підготовка пакету документів під робочу візу в Литву». Зазначаючи це, відповідач пропонує підготовку повного переліку документів для отримання довгострокової візи Литовської Республіки з метою працевлаштування (робочої візи). Підготовка таких документів та взаємодія із литовським роботодавцем потребують сторонньої професійної допомоги, тому він звернувся до відповідача, яка такі послуги пропонувала.

Звернувшись у телефонному режимі до ОСОБА_2 , позивач отримав від відповідача підтвердження щодо можливості оформлення всіх необхідних документів для працевлаштування громадян Індії для подальшої їх подачі у консульство Литовської Республіки для отримання робочих віз. Відповідач повідомила вартість робіт з оформлення (виготовлення) цих докумнетів та обіцяла надати готові документи протягом чотирнадцяти днів. Договору про надання послуг з працевлаштування відповідач укласти не пропонувала.

23.10.2019 р. позивач оплатив ОСОБА_2 із своїх особистих коштів 16 858,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій та платіжного доручення.

14.11.2019 р. він оплатив відповідачу із своїх особистих коштів 3268,00 євро, що еквівалентно 94739,32 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 16.03.2020 р., про що нею була власноруч складена розписка.

Відповідачем було власноруч написано розписку від 14.11.2019 р., в якій вона зазначила, що за отриману грошову суму в 3268 євро зобов`язується надати дійсні та достовірні документи для подальшої їх передачі в консульство Литовської республіки. Таким чином, грошові кошти були отримані не за консультаційні послуги, мова про які не йдеться в жодному з доказів по справі, а за надання дійсних та достовірних документів для подальшої їх передачі в консульство Литовської республіки відносно невизначеної сторонами в розписці кількості осіб.

В п.78 Візової процедури, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ Литовської Республіки № ІV-899/V-330 від 28.12.2017 р., визначено перелік документів, які необхідно подати для отримання довгострокової національної візи з метою працевлаштування (робочої візи).

Для подачі документів з метою отримання візи до консульства Литовської Республіки необхідно надати повний пакет належно оформлених документів. Пакет документів, в якому не подано усіх необхідних документів, консульством не приймається.

Відповідач отримала від позивача гроші за зобов`язання надати документи жоден з яких нею не може бути наданий за жодних умов.

Відповідач не зазначає, які саме документи повинні бути надані нею, відносно яких осіб, в який час і т.д., тобто предмет договору про надання послуг між сторонами не визначений.

На підставі чого просить стягнути з відповідача 178357,95 грн., що включає в себе в тому числі інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без виклику сторін.

23.10.2023 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 19.09.2019 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, одним із видів підприємницької діяльності є діяльність інформаційних агенств (КВЕД 63.91).

З жовтня 2019 р. по грудень 2019 р. ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 для отримання послуг з консультативної допомоги щодо оформлення документів для громадян Індії з метою подальшої подачі ними документів у консульство Литовської Республіки для отримання робочих віз.

23 жовтня 2019 р. ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 16 858,00 грн., а 14.11.2019 р. передав відповідачу 3 268 євро.

Вказані обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2020 р., яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19.04.2021 р. по справі №336/1667/20, а також рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2022 р. по справі №336/6290/21, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01.03.2023 р. а тому в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребують доказування у даній справі.

При цьому при ухваленні судових рішень про які зазначено вище, судами вже була надана оцінка спірним правовідносинам та встановлено, що між сторонами було укладено договір надання послуг в усній формі.

Апеляційним судом було сформовано та відображено у постанові наступні висновки: «усіма вказаними доказами підтверджується одночасно й існування договірних відносин, що судом правильно визначено як договір з надання послуг, де ОСОБА_1 замовив послуги із оформлення документів для працевлаштування у Литві сімох громадян Індії, а ОСОБА_2 мала виконати це замовлення.

Відтак, слід розділяти відносини позивача з громадянами Індії, та відносини між позивачем та відповідачем з приводу оформлення документів за замовлянням позивача, оскільки жоден із громадян Індії не фігурує у правовідносинах як контрагент за договором з ОСОБА_2 ».

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Матеріали справи містять докази наявності численної переписки в мережі Інтернет через програму (мобільний застосунок) «Viber» протягом декількох місяців, між відповідачем та позивачем, де останній замовляв виконання роботи в електронному вигляді, а саме формування документів для отримання візи, отримував банківські реквізити відповідача, на які і перераховував кошти, а відповідач виконувала роботу.

В цій же роздрукованій з мережі Інтернет переписці зафіксована передача позивачеві контактів відповідача, надання через Інтернет позивачем зауважень, щодо замовленої роботи, узгодження порядку здачі-прийняття виконаних робіт, узгодження вартості робіт з позивачем.Вказані обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2020 р., яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19.04.2021 р., а тому в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребують доказування у даній справі.

в Ухвалі від 14.01.2021 року по справі № 923/1067/19 Верховний Суд вказав, що «предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності. Предметом договору є надання послуг різного роду за завданням замовника. Специфічні характеристики послуги відрізняють її від товару. Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються). Всім послугам властива одна спільна ознака - результату передує здійснення дій, які не мають матеріального змісту, тобто під час надання послуг продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Послуги відрізняються також від робіт. Якщо у зобов`язаннях підрядного типу результат виконаних робіт завжди має речову форму, то у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має речового змісту. Корисний ефект від діяльності з надання послуги полягає не у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги. Сама ж послуга споживається у процесі її надання, тому її визначають як діяльність, спрямовану на задоволення будь-яких потреб. До того ж необхідно звернути увагу на умову про ризик: відповідно до статті 837 ЦК України підрядник зобов`язується виконати певну роботу на власний ризик, а конструкція статті 901 ЦК України такого застереження не містить».

Отже можна дійти висновку, що сторони досягли істотних умов договору про надання послуг з консультативної допомоги щодо оформлення документів для громадян Індії .

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша). У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У частині першій статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині першій статті 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, а саме у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Представником відповідача надано роздруківку листування між сторонами через месенджер «Viber», де сторони наразі і вели всі перемовини щодо оформлення пакету документів відповідачем для позивача для подальшої передачі їх в консульство Литовської Республіки.

Як встановлено з листування, ОСОБА_1 звертався до відповідача для отримання допомоги щодо оформлення документів для працевлаштування громадян Індії з метою подальшої подачі документів у консульство Литовської Республіки для отримання робочих віз. Саме позивачу надавались документи та консультації відповідачем, а позивачем на виконання замовлення перераховувалась оплата як безготівковими переказами, так і готівковими коштами.

Позивач посилається на п.78 Візової процедури, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ Литовської Республіки № ІV-899/V-330 від 28.12.2017 р., визначено перелік документів, які необхідно подати для отримання довгострокової національної візи з метою працевлаштування (робочої візи), однак як вбачається з переписки сторони домовились на отримання «Тр коду; контракту з роботодавцем; лист посередника( не у всіх);запрошення(дозвіл)».

Відповідно до наданих документів відповідачем було присвоєно TR-номера: ОСОБА_3 НОМЕР_3 ОСОБА_6 НОМЕР_4 ОСОБА_7 НОМЕР_5 ОСОБА_8 НОМЕР_6 ОСОБА_9 НОМЕР_7 ОСОБА_10 ОСОБА_4 ОСОБА_11 ОСОБА_5 та направлено клопотання (запрошення) від роботодавця (UAB «Lirona» 304392772) на електронну адресу консульства Литовської республіки в республіці Індія - . У своєму листі, роботодавець також запропонував консульству призначити дату співбесіди на 02.01.2020р., або на 09.01.2020р., а також копії надіслано на адресу позивача разом з відповіддю на претензію. Зазначене також не спростовано позивачем.

Відповідачем було власноруч написано розписку від 14.11.2019 р., в якій вона зазначила, що за отриману грошову суму в 3268 євро та за зазначену грошову суму зобов`язалась надати дійсні та достовірні документи для подальшої подачі їх в консульство Литовської Республіки. У разі виявлення недостовірності чи недійсності даних документів, що буде виявлено в день подачі їх в консульство Литовської Республіки зобов`язалась повернути отриману суму в повному обсязі. Зазначена розписка підтверджує факт отримання коштів відповідачем від позивача, а також зобов`язання повернути кошти у разі виявлення недостовірності чи недійсності даних документів, що буде виявлено в день подачі їх в консульство, однак не є самим договором про надання послуг.

Разом з тим, позивачем не надано підтвердження, що громадянами Індії були пред`явлені надані документи у консульство Литовської Республіки, окрім того не надано відмову з консульства Литовської Республіки про відмову прийняти зазначені документи.

Позивачем надано лист з Консульського відділу Міністерства закордонних справ Литовської Республіки від 06.03.2020 №(25.3.1) 22-605 стосовно вимог посольства Литовської Республіки в Індії щодо отримання візи D, однак це не підтверджує звернення громадян Індії з наданими відповідачем документами, та датований пізніше ніж сторонами велись перемовини щодо наданих документів.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом при розгляді справи встановлено, що відповідачка свої зобов`язання за договором виконала, водночас доказів невиконання відповідачем обов`язків за договором позивач суду не надано.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача згідно положень статті 625 ЦК України індексу інфляції та трьох процентів річних.

Так, відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували, що відповідачем не виконано зобов`язання взяті на себе, а відтак заявлені вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних є безпідставними.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведених обставин, суд вважає понесені судові витрати ОСОБА_1 залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 80, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 901, 903 ЦК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором надання послуг - залишити без задоволення.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України, зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.А. Галущенко