УХВАЛА

26 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 761/36070/21

провадження № 61-2481ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у вказаній вище справі з пропуском строку на касаційне оскарження.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що вперше подану касаційну скаргу було повернуто заявнику ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року. На підтвердження зазначеного надані відповідні докази.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Разом з тим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Касаційна скарга містить посилання на те, що позивач звільнений від сплати судового збору з підстав, визначених Законом України «Про захист прав споживачів».

Разом із тим, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 просив:

- визнати недійсним кредитний договір № 17/08-Ф від 29 січня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та АТ «Індустріально-експортний Банк», повним правонаступником якого є АТ «Індустріально-експортний Банк», повним правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк»;

- визнати недійсним договір іпотеки посвідчений 29 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та який зареєстровано в реєстрі за №438;

- скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек про реєстрацію обтяження (реєстраційний номер обтяження 6482081) за договором іпотеки посвідченим 29 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та який зареєстровано в реєстрі за №438;

- скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний запис № 6477929) про реєстрацію договору іпотеки посвідченого 29 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та який зареєстровано в реєстрі за №438.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, Законом України «Про судовий збір» передбачено можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

У постанові від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Ураховуючи викладене, положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на вимоги про визнання недійсним договору іпотеки; скасування реєстраційного запису про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек про реєстрацію обтяження за договором іпотеки; скасування реєстраційного запису про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна про реєстрацію договору іпотеки.

Аналогічний висновок зроблено в ухвалі Верховного Суду від 30 червня 2023 року у справі № 274/7675/21 (провадження № 61-2344ск23), ухвалі Верховного Суду від 09 лютого 2024 року у справі № 757/8047/14-ц (провадження № 61-1738ск24).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В частині третій статті 6 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Зважаючи на те, що позов подано у 2021 році, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2021 року.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року становив 2 270,00 грн.

Оскільки розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб дорівнює 2 270,00 грн, за три немайнові вимоги заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги 5 448,00 грн (2 270 *3* 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Також, відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

У порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

При цьому необхідно зауважити, що реєстрація ОСОБА_1 електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, є добровільною.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров