ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7748/23

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/321/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки суму кредитної заборгованості в розмірі 83 421,03, інфляційні втрати - 16 218,62 грн, три відсотки річних - 2 586,41 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 684 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 4182957 про надання споживчого кредиту. ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало їй кредит в сумі 19 700 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 зобов`язання перед кредитором щодо повернення коштів не виконала, а також не уклала угоду про пролонгацію строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим його автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів. 21 червня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 21-06/2022, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги за наведеним договором у розмірі 64 616 грн, з яких: 19 700 грн - сума кредиту, 44 916 грн - проценти за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих зобов`язань за кредитним договором, позивачем нараховано на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 16 218,62 грн - інфляційних втрат та 2 586,41 грн - 3% річних.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість в сумі 64 616,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 033, 86 грн та 3% річних в сумі 196,50 грн, а всього 65 846,36 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 2 118,48 грн у відшкодування сплаченого судового збору та 5 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, а всього 7 118,48 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права, неповно з`ясовані фактичні обставини справи, формальне вивчення її обставин, що потягло за собою неправильне вирішення спору, просить скасувати заочне рішення та прийняти постанову, якою позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором № 4182957 про надання споживчого кредиту від 20 травня 2021 року в розмірі 30 929 грн, яка складається з: 19 700 грн заборгованості за тілом кредиту, 11 229 грн заборгованості за відсотками, які нараховані за період з 20 травня 2021 року по 19 червня 2021 року, а також інфляційні витрати в розмірі 494,86 грн та три відсотки річних в розмірі 96,60 грн, а у задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судовий збір в розмірі 1 014,12 грн. Стягнути з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 3 732,91 грн, судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 536,80 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріали справи не містять відомостей про надання ОСОБА_1 згоди на автопролонгацію строку кредитного договору, про що зазначено у п. 4.3 договору № 4182957 про надання споживчого кредиту, а несплата або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін.

ОСОБА_1 вважає, що після 19 червня 2021 року були відсутні підстави для нарахування відсотків за кредитом, у зв`язку з чим позов має бути задоволений частково зі стягненням на користь позивача заборгованості 19 700 грн боргу за тілом кредиту та 11 229 грн боргу за відсотками, нарахованими за період з 20 травня 2021 року по 19 червня 2021 року, тобто протягом 30 днів за процентною ставкою 1,9% в день за користування кредитними коштами.

Указує на те, що у період дії воєнного стану в Україні не підлягають стягненню інфляційні втрати з 24 лютого 2022 року по квітень 2023 року та 3% річних з 24 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року. Оскільки прострочена заборгованість становить 30 929 грн, підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 01 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року в сумі 494,86 грн, а також 3% річних за період з 17 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в сумі 96,60 грн ((30 929 грн х 3) : 100 : 365 х 38).

ОСОБА_1 не погоджується із стягненням на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 8 000 грн, вважаючи, що визначена сума не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт. Зазначає, що позивачем не надано суду замовлення № 19/05 від 19 травня 2023 року, договір про надання правової допомоги не містить конкретного предмету правової допомоги, а з наданої платіжної інструкції № 434 від 19 травня 2023 року не вбачається, що сплачено вартість наданої позивачу правової допомоги саме у цій справі.

У наданому відзиві представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокат Крюкова М.В., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, стягнути з ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.

Доводи відзиву зводяться до того, що судом першої інстанції правильно та обґрунтовано встановлено, що кредитні кошти відповідачці перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію, та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору, на банківську картку № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 не заперечує факт отримання грошових коштів.

Наголошує на тому, що відповідачка здійснювала оплату нарахованих процентів за користування кредитом (зокрема, 19 червня 2021 року сплачено 5 614,50 грн, 19 липня 2021 року - 11 229 грн, 18 серпня 2021 року - 11 229 грн, 18 вересня 2021 року - 11603,30 грн), у зв`язку з чим на підставі п. 1.4, 4.2 кредитного договору продовжено строк кредиту на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала та не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим відповідно до умов укладеного між сторонами правочину договір автопрологновано, а строк кредитування продовжено на 90 календарних днів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», суд першої інстанції виходив з того, що 20 травня 2021 року укладено договір № 4182957 про надання споживчого кредиту в електронній формі, відповідачка своєчасно не виконала грошове зобов`язання, не сплатила заборгованість за укладеним договором ні новому, ні старому кредитору, і дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованості за договором у розмірі 64 616 грн, з яких: 19 700 грн - тіло кредиту, 44 916 грн - проценти за користування кредитом, а також 3% річних за період з 17 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 196,50 грн та інфляційні втрати за лютий 2022 року у розмірі 1 033,86 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, ураховуючи наступне.

У справі встановлено, що 20 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклалено договір № 4182957 про надання споживчого кредиту. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С892293 20 травня 2021 року о 09 год. 54 хв (а.с. 12-16).

Відповідно до п. 1.1 указаного договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при його вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі, шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства.

Згідно з п. 1.2, п.1.3 указаного договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 19 700 грн. Тип кредиту - кредит.

За пунктом 1.4 укладеного між сторонами правочину, строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.

Відповідно до п. 1.5 договору тип процентної ставки - фіксована.

Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору (п. 1.5.1 договору).

Знижена процентна ставка 0,95% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору, або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач, як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміної процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише, як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача (п. 1.5.2 договору).

За змістом п. 3.1 правочину, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Умовами п. 4.1 погоджено, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 (пп. 4.2.1. - 4.2.4) договору; або в порядку пролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) договору.

Відповідно до п. 4.2 договору, порядок продовження строку кредиту за ініціативою споживача (далі - пролонгація):

- споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп. 4.2.2. договору (п.п. 4.2.1);

- пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач, здійснюючи вказаний платіж, не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства ІНФОРМАЦІЯ_1 (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом (п.п. 4.2.2);

- товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлений споживачем Товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі (п.п. 4.2.3);

- у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п.п. 4.2.2 цього пункту договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті (п.п. 4.2.4).

Згідно з п.п. 4.3.1 договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп. 4.3.1. договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п. 4.2 договору (п.п. 4.3.2 договору).

Вказаний у цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін, передбачена в п. 4.2 договору, виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим ст. 207 ЦК України до письмової форми правочину (п.п. 4.4 договору).

Того ж дня, 20 травня 2021 року ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С892293 о 09 год. 54 хв підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також Паспорт споживчого кредиту (а.с. 16 зворот, 9-10).

Як свідчить картка обліку договору № 4182957 від 20 травня 2021 року позичальником ОСОБА_1 здійснено часткову сплату процентів: 19 червня 2021 року - 5 614,50 грн, 19 липня 2021 року - 11 229 грн, 18 серпня 2021 року - 11 229 грн, 18 вересня 2021 року - 11 603,30 грн (а.с. 21-26).

21 червня 2022 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 21-06/2022, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, у тому числі стосовно відповідачки ОСОБА_1 за договором № 4182957 у розмірі 64 616 грн, з яких: 19 700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 44 916 грн заборгованість за відсотками (а.с. 27-31, 32, 33).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення 21 червня 2022 року повідомлення на електрону пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначену при укладенні договору № 4182957 про надання споживчого кредиту від 20 травня 2021 року (а.с.34).

Звертаючись з цим позовом, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту - 19 700 грн, нараховані відсотки - 44 916 грн, а також інфляційні втрати за лютий 2022 - квітень 2023 роки в розмірі 16 218,62 грн та 3% річних за 487 календарних днів за період з 17 січня 2022 року по 19 травня 2023 року в розмірі 2 586,41 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що договір № 4182957 від 20 травня 2021 року укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, який відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Установивши, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за договором № 4182957 про надання споживчого кредиту від 20 травня 2021 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 700 грн.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує проти наявної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 700 грн, проте вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив період нарахування відсотків за кредитом та відповідно суму коштів до стягнення, вважаючи, що строк кредитування має становити 30 днів, а заборгованість за процентами за період з 20 травня 2021 року по 19 червня 2021 року має складати 11 229 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що умовами договору № 4182957 про надання споживчого кредиту, укладеного 20 травня 2021 року строком на 30 днів, передбачено можливість його пролонгації та автопролонгації.

Порядок автопролонгації строку кредиту врегульовано в п. 4.3 договору.

Згідно з п.п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожень день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

У п.п. 4.3.2 договору зазначено, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп. 4.3.1. договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п. 4.2 договору.

ОСОБА_1 , посилаючись на положення п. 4.3 кредитного договору, зазначає, що у момент підписання не мала наміру його автопролонговувати, і згоду на автопролонгацію строку кредиту після 19 червня 2021 року відповідачка не надавала. Апеляційний суд відхиляє такі твердження ОСОБА_1 , виходячи з того, що, підписавши кредитний договір та відповідно погодивши його умови, позичальниця вже засвідчила наявність згоди з її боку у визначеному положеннями договору випадку на його автопролонгацію, і надавати таку згоду окремо не потрібно. Факт укладення кредитного договору відповідачкою не оспорюється.

Як свідчить картка обліку договору № 4182957 від 20 травня 2021 року (а.с. 21-26) ОСОБА_1 сплатила 19 червня 2021 року 5 614,50 грн процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим на підставі п. 1.4, 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів за стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

19 липня 2021 року ОСОБА_1 сплатила 11 229 грн процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим на підставі п. 1.4, 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів за стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

18 серпня 2021 року ОСОБА_1 сплатила 11 229 грн процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим на підставі п. 1.4, 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів за стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

18 вересня 2021 року ОСОБА_1 сплатила 11 603,30 грн, у зв`язку з чим на підставі п. 1.4, 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів за стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Після 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 оплату коштів за кредитом не здійснювала, зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів в повному обсязі залишилось невиконаним, у зв`язку з чим на підставі п. 4.3.1 договору строк його дії продовжився на 90 днів.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило долучити до матеріалів справи копії квитанцій про оплату ОСОБА_1 кредиту № 4182957, а саме: 19 червня 2021 року - 5 614,50 грн, 19 липня 2021 року - 11 229 грн, 18 серпня 2021 року - 11 229 грн, 18 вересня 2021 року - 11 603,30 грн (а.с. 152-155).

ОСОБА_1 заперечувала проти долучення до матеріалів справи нових доказів у зв`язку з пропуском строку для подання такого клопотання, передбаченого ст. 83 ЦПК України (а.с. 189-190).

Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 1, 2 та 3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Колегія суддів, оцінивши можливість дослідження нових доказів, а також те, що надані докази на підтвердження часткової оплати ОСОБА_1 процентів за користування кредитом мають значення для правильного вирішення цієї справи, приходить до висновку, що такі докази оцінюються апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів враховує, що визначений у п. 1.4 договору строк кредиту з моменту його укладення мав завершитися 19 червня 2021 року, однак 19 червня 2021 року, 19 липня 2021 року, 18 серпня 2021 року, 18 вересня 2021 року з ініціативи ОСОБА_1 договір було пролонговано, а після 18 жовтня 2021 року автопролонговано, на підставі п. 4.3 договору, на строк не більше, ніж на 90 днів.

Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором № 4182957 про надання споживчого кредиту від 20 травня 2021 року становить 64 616 грн, з яких: тіло кредиту - 19 700 грн, проценти за користування кредитом - 44 916 грн.

Визначаючи розмір інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції вірно керувався тим, що відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Суд першої інстанці, урахувавши положення п. 18 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України, обґрунтовано не погодився з розрахунком позивача в частині періоду, за який підлягають нарахування інфляційні втрати та 3% річних, зазначивши, що 3% річних за період з 24 лютого 2024 року по 19 травня 2023 року та інфляційні втрати за період з березня 2022 року по квітень 2023 року не підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 3% річних за період з 17 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в сумі 196,50 грн та інфляційні втрати за лютий 2022 року у розмірі 1 033,86 грн, навівши власний розрахунок.

Посилання заявниці на те, що прострочена заборгованість становить 30 929 грн, а отже, інфляційні втрати за період з 01 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року складають 494,86 грн, а 3% річних за період 17 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року - 96,60 грн не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи з підстав, наведених вище.

Перевіряючи законність і обґрунтованість вирішення питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 5 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокат Крюкова М.В. просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 8 000 грн витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно із ч. 1 ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторонни зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц, від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21, від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» протиУкраїни», заява №19336/04).

З огляду на наведене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено. Указана позиція являється усталеною і підтверджується постановою Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

У цій справі встановлено, і це підтверджується її матеріалами, що представництво інтересів позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у суді першої інстанції здійснювала адвокат Крюкова М.В., яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року (а.с. 41-42) та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 19 травня 2023 року серії АН № 1075167 (а.с. 43).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано звіт про надання правової допомоги згідно з договором № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, рахунок на оплату по замовленню № 19/05 від 19 травня 2023 року, платіжну інструкцію № 434 від 19 травня 2023 року (а.с. 44, 45, 46).

Як свідчить звіт про надання правової допомоги відповідно до договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року та рахунок на оплату по замовленню № 19/05 від 19 травня 2023 року, адвокатом Крюковою М.В. надано клієнту ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» наступну правову допомогу: 1. Збір та аналіз доказів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості тривалістю 2 год. вартістю 2 000 грн. 2. Складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором тривалістю 5 год. вартістю 5 000 грн. 3. Подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта тривалістю 1 год. вартістю 1 000 грн (а.с. 45).

Сплата ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 8 000 грн витрат на правничу допомогу підтверджується платіжним дорученням № 434 від 19 травня 2023 року (а.с. 46).

Зменшуючи витрати на правничу допомогу з 8 000 грн до 5 000 грн, суд першої інстанції, врахувавши ступінь складності справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» понесених позивачем витрат у сумі 5 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до стягнення, є неспівмірним зі складністю справи, не знайшли підтвердження, оскільки суд першої інстанції, вирішуючи клопотання представника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвоката Крюкової М.В. про стягнення витрат на правничу допомогу, обгрунтовано зменшив їх розмір до 5 000 грн, врахувавши складність цієї справи та обсяг наданих адвокатом послуг.

Апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, оскільки з урахуванням складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг його вже зменшено районним судом.

Апеляційний суд відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що договір про надання правової допомоги не містить конкретного предмету правової допомоги, оскільки у пункті 1 цього договору зазначено його предмет. Форми правової допомоги адвоката наведено у пункті 2 цього договору.

Посилання заявниці на відсутність у матеріалах справи замовлення № 19/05 від 19 травня 2023 року не може бути підставою для відмови у стягненні витрат, оскільки саме у рахунку на оплату по замовленню № 19/05 зазначено найменування робіт і послуг адвоката, кількість витрачених адвокатом годин та суму до сплати по договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року. Факт надання правової допомоги позивачу у цій справі та оплата таких послуг підтверджується приєднаними до позову доказами.

Є хибними доводи ОСОБА_1 про відсутність у платіжній інструкції № 434 від 19 травня 2023 року відомостей про оплату правової допомоги саме у цій справі, оскільки у призначенні платежу зазначено: «сплата за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви згідно р/ф № 19/05 від 19 травня 2023 року», що дозволяє однозначно ідентифікувати призначення платежу.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування вірного по суті судового рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» слід залишити без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2023 року - без змін.

Вирішуючи заявлене у відзиві на апеляційну скаргу клопотання представника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвоката Крюкової М.В. про стягнення 8 000 грн понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з такого.

У суді апеляційної інстанції представництво інтересів ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокат Крюкова М.В. здійснювала на підставі договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року (а.с. 41-42), ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1075167 від 22 грудня 2023 року (а.с. 169 зворот).

Відповідно до пункту 5 розділу 3 договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги.

Згідно зі звітом про надання правової допомоги, укладеним 02 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В., адвокат надала, а клієнт прийняв наступну правову допомогу: 1. Правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 . 2. Подання до суду відзиву на апеляційну скаргу. Кількість витрачених адвокатом годин - 4 год., вартість - 8 000 грн (а.с. 174).

Таким чином, позивачем надано докази на підтвердження наданих і виконаних адвокатом Крюковою М.В. послуг в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд враховує усталену позицію суду касаційної інстанції, викладену у постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, за якою витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено.

На думку колегії суддів, витрати адвоката за складання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу являються завищеними та не відповідають критерію дійсності, оскільки дана справа являється справою незначної складності, для кваліфікованого юриста підготовка та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу не належить до правових або процесуальних питань значної складності, позиція та доводи сторони позивача в ході розгляду справи не змінювалася.

Витрати за правову експертизу документів не підлягають компенсації через відсутність доказів вчинення відповідної дії.

Оцінивши співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, виходячи із засад розумності та справедливості, апеляційний суд вважає, що заявлена ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сума в розмірі 8 000 грн являється надмірною та неспівмірною зі складністю справи, наданими адвокатом послугами, а отже, сума витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 3 000 грн.

Розмір понесених витрат на таку суму, на думку колегії суддів, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2023 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» (м. Київ, вул. Загородня, 15, оф. 118/2, ) 3 000 (три тисячі) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова