Справа №295/5558/23
УХВАЛА

22.02.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Опанасюк О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про визнання батьківства та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, та стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та викликано сторони в засідання.

Ухвалою суду від 07.08.2023 призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів судово-генетичну (молекулярно-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? Проведення судово-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи доручено судовим експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (м.Київ, вул.Докучаєвська, 4); провадження у справі на час проведення експертизи зупинено відповідно п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України; підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

25.12.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, у якому ОСОБА_3 вказує, що з 25.02.2022 по даний час він проходить військову службу в лавах Збройних Сил України. Посилаючись на положення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відповідач просить зупинити провадження у цивільній №295/5558/23 до його звільнення з лав Збройних Сил України.

Також у клопотанні вказано, що про наявність даної справи у суді ОСОБА_3 дізнався лише з листа, який було надіслано судом до військової частини, у якій відповідач проходить службу, будь-яких документів від суду відповідач не отримував, тому був обмежений у захисті своїх прав. Також інформація щодо справи відсутня на сайті судової влади.

Ухвалою суду від 02.01.2024 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів поновлено для вирішення клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Суд зауважує, що клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі від 25.12.2023 надійшло до суду електронною поштою з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_3 та не підписане ОСОБА_3 .

Зважаючи на умови, у яких перебуває відповідач, а саме що ОСОБА_3 , згідно з копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2023 №197/ДСК, вибув у службове відрядження до ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Силах України від 19.06.2023 №15818, бойове розпорядження командувача оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 19.05.2023 №313/1849/1615т, бойове розпорядження угрупування сил і засобів оборони міста Київ від 20.06.2023 №116/ОГНГУ/3597/бр/дск, з 03.07.2023, суд прийняв до розгляду клопотання від 25.12.2023.

Належним чином оформлене клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі у подальшому до суду не надійшло.

19.02.2024 з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_3 до суду надійшла заява ОСОБА_3 , у якій він вказав, що 25.12.2023 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, та судове засідання, призначене на 22.02.2024 просив провести без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити. Заява від 19.02.2024 містить підпис відповідача.

Таким чином, суд вважає, що клопотання ОСОБА_3 від 25.12.2023 про зупинення провадження подане належною особою, та зважаючи на те, що відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, приймає участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, тому звернення до суду у належній формі для відповідача є утрудненим, отже суд вбачає за необхідне клопотання від 25.12.2023 вирішити по суті.

Позивач у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала. Вказала, що є військовослужбовцем, наразі перебуває у декретній відпустці.

Представник позивача у судовому засідання проти задоволення клопотання заперечувала. Пояснила, що відповідачу вона особисто повідомляла про те, що на розгляді у суді перебуває дана справа, направлялися повідомлення за місцем служби. Також відповідачу повідомлялося про призначення експертизи у справі. На відбір зразків для проведення експертизи, який було вперше призначено експертною установою, відповідач не з`явився, оскільки перебував у зоні бойових дій. У подальшому відбір зразків було призначено на дату, у яку відповідач, за його повідомленням, орієнтовно мав прибути у відпустку, однак на відбір зразків останній не з`явився. Вказує, що позивач виховує та утримує дитину сама, та не взмозі забезпечити дитину всім необхідним. Також представник позивача вважає, що оскільки відповідач не отримав копії позовної заяви та доданих до неї документів, йому має бути наданий строк для подачі відзиву та доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову, за їх наявності. Просила долучити до справи копію витягу з наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №365 про надання відпуски солдату ОСОБА_3 .

Відповідач у судове засідання не з`явився, про проведення судового засідання повідомлений належним чином, 19.02.2024 електронною поштою надіслав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, клопотання про зупинення провадження у справі підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, суд доходить наступних висновків.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п.2 ч. 1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 ч. 1 ст.251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України 07.10.2015 в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01.02.2017 в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, в матеріалах цивільної справи мають бути докази що такі підрозділи приймають участь у виконанні бойових завдань.

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду від 21.12.2022 року в справі №456/2541/19, від 29.08.2022 в справі №461/5209/19 від 09.11.2022 в справі №753/19628/17, від 14.12.2022 №757/52540/16-ц та від 17.01.2023 №501/1699/17.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2023 №197/ДСК, солдат ОСОБА_3 вибув у службове відрядження до ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Силах України від 19.06.2023 №15818, бойове розпорядження командувача оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 19.05.2023 №313/1849/1615т, бойове розпорядження угрупування сил і засобів оборони міста Київ від 20.06.2023 №116/ОГНГУ/3597/бр/дск, з 03.07.2023.

У позові ОСОБА_1 стверджує, що відповідач є батьком її малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак у червні 2017 року відповідач їх залишив та став проживати окремо. Позивач виховує дитину самостійно, докладає всіх зусиль для належного утримання та розвитку дочки. Відповідач коштів на утримання дочки не надає, мотивуючи це тим, що він не записаний батьком дитини.

Нормою ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У справах, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд враховує, що справи про визнання батьківська та стягнення аліментів спрямовані, насамперед, на захист найвищих інтересів дитини. Наявність батька у житті дитини буде сприяти повноцінному її вихованню та розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Також дитина, в силу малолітнього віку, не здатна самостійно подбати про своє забезпечення та повністю залежить від батьків, на яких закон покладає обов`язок дбати про матеріальне забезпечення дитини до досягнення останньою принаймні повноліття.

Також суд приймає до уваги, що позивач також є військовослужбовцем.

Виходячи з того, що позивач, звернувшись з даним позовом до суду, діє на захист особистих немайнових та майнових прав своєї малолітньої дитини та має право на розгляд справи у розумний строк, а також виходячи з найкращих інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, суд не вбачає можливості зупинити провадження у справі відповідно до п.2 ч. 1 ст.251 ЦПК України, оскільки тривалий розгляд справи створить передумови порушення прав дитини, зокрема на належне батьківське виховання та на належний рівень життя.

Суд зауважує, що відповідач, здійснюючи реалізацію наданих йому прав, може брати участь у розгляді справи через представника. Окрім того, сторони не позбавлені права безпосередньо звертатися до суду із листами, заявами, клопотаннями та ін. за допомогою електронного та поштового зв`язку.

У клопотанні про зупинення провадження у справі відповідач вказує, що про наявність даної справи у суді ОСОБА_3 дізнався лише з листа, який було надіслано судом до військової частини, у якій відповідач проходить службу, будь-яких документів від суду відповідач не отримував, тому був обмежений у захисті своїх прав. Також інформація щодо справи відсутня на сайті судової влади.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

Разом з тим, згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі №902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі №923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі №910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Однак такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій судового процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що копію позовної заяви з доданими документами та судові повістки відповідач не отримував, що підтверджується матеріалами справи, оскільки поштова кореспонденція, яка направлялася судом на адресу відповідача, поверталася до суду не врученою, судом встановлено, що відповідач проходить військову службу у складі Збройних Сил України, отже суд вбачає обґрунтованими доводи відповідача про те, що йому не було відомо про розгляд справи та відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права на подачу відзиву та своїх заперечень проти позову, а також доказів на їх обґрунтування, суд вбачає за необхідне повернутися до стадії підготовчого провадження та надати відповідачу строк для подачі відзиву на позов та доказів, за їх наявності, своїх заперечень проти позову.

Також суд зауважує, що, як зазначалося вище, ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 07.08.2023 у цивільній справі №295/5558/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів, було призначено судово-генетичну (молекулярно-генетичну) експертизу, виконання якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи (м. Київ, вул. Докучаєвська,4).

05.10.2023 до суду надійшов лист завідуючої відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи О. Юрченко від 27.09.2023 №100-420/1686, щодо забезпечення явки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбору зразків крові, який відбудеться 27.10.2023 о 11:00 год, та повідомлено, що явка зазначених осіб обов`язково повинна бути одночасною.

Відповідно до повідомлення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 12.10.2023, відповідач ОСОБА_3 перебуває на військовій службі та вибув у службове відрядження для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2023.

Згідно з повідомленням представника позивача ОСОБА_2 , із телефонної розмови з відповідачем їй стало відомо, що з 10.12.2023 заплановано повернення ОСОБА_3 із службового відрядження.

У зв`язку з вищевикладеним, суд просив експертну установу відкласти відбір зразків крові ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який запланований на 27.10.2023, та призначити його після 10.12.2023.

08.11.2023 від відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов лист, в якому заввідділенням експертної установи просив забезпечити явку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбору зразків крові, який відбудеться 15.12.2023 об 12 годині 00 хвилин у приміщенні відділення судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (м.Київ, вул.Докучаєвська,4), та зазначено, що явка осіб повинна бути обов`язковою одночасною.

10.11.2023 відповідне повідомлення було направлено судом на адресу, у тому числі, військової частини НОМЕР_1 .

Також у листі від 10.11.2023 суд просив командира військової частини НОМЕР_1 посприяти своєчасній явці ОСОБА_3 для відбору зразків крові, який відбудеться 15.12.2023 об 12 годині 00 хвилин у приміщенні відділення судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (м. Київ, вул. Докучаєвська,4).

У листі від 10.11.2023 сторонам було роз`яснено, що про наслідки ухилення від участі у проведенні експертизи, передбачені ст.109 ЦПК України, зокрема, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У клопотанні від 25.12.2023 ОСОБА_3 вказує, що про наявність даної справи у суді ОСОБА_3 дізнався лише з листа, який було надіслано судом до військової частини, у якій відповідач проходить службу.

Як вбачається з вищевикладеного, ОСОБА_3 ознайомився зі змістом листа від 10.11.2023 та йому було відомо про те, що 15.12.2023 об 12 годині 00 хвилин у приміщенні відділення судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (м. Київ, вул. Докучаєвська,4) призначено відбір зразків крові для проведення призначеної судом судово-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Згідно з копією витягу з наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №365, солдату ОСОБА_3 у період з 04.12.2023 по 12.20.2023 було надано частину щорічної основної відпустки з виїздом до смт. Попільня Житомирської області.

05.01.2024 до суду надійшло повідомлення відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи про те, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно з ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 07.08.2023 по цивільній справі №295/5558/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 неможливо, тому що 15.12.2023 ОСОБА_3 на відбір зразка крові не з`явився. Виходячи з вищевикладеного, ухвалу повернуто до суду без виконання.

Таким чином, враховуючи, що відбір зразків крові для проведення призначеної судом судово-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи було призначено 15.12.2023 об 12 годині 00 хвилин у приміщенні відділення судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (м. Київ, вул. Докучаєвська,4), про що відповідачу було відомо, та в цей час ОСОБА_3 не знаходився у зоні бойових дій та перебував у відпустці, однак для відбору зразків не з`явився, відповідачу необхідно надати до суду пояснення щодо причин неявки для відбору зразків. У разі наявності поважних причин неявки для відбору зразків, вони мають бути підтверджені належними доказами.

Повторно суд роз`яснює наслідки ухилення від участі в експертизі, які передбачені ст. 109 ЦПК України, а саме, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

На підставі статей 178, 190-191, 196, 196-197, 252, 258, 353, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів - відмовити.

У справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів повернутися до стадії підготовчого провадження та призначити підготовче засідання 11:00 год 17.04.2024, викликати учасників справи до Богунського районного суду м. Житомира за адресою: м. Житомир, м-н Соборний 1, зал №2-Б-7.

Встановити відповідачу строк 15 днів з дня вручення копії цієї ухвали для подачі відзиву на позов та надання доказів в обґрунтування заперечень, якщо такі докази не надані позивачем.

Вимоги до відзиву на позовну заяву встановлені ст.178 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.3-6 ст.178 ЦПК України відзив повинен містити:

1) найменування (ім`я) позивача і номер справи; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти, (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; 4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується; 5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання; 7) заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті; 8) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються:

1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

До відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача.

В разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде розглянута за наявними матеріалами.

Позивач має право надати відповідь на відзив протягом 5 днів з моменту отримання відзиву. Згідно ч.3 ст.179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.

Відповідач має право подати заперечення на відповідь на відзив протягом 5 днів з моменту отримання відповіді на відзив. Частиною 3 статті 180 ЦПК України до заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідачу ОСОБА_3 надати до суду пояснення щодо причин неявки для відбору зразків крові для проведення призначеної судом судово-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи, який було призначено 15.12.2023 об 12 годині 00 хвилин у приміщенні відділення судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (м. Київ, вул. Докучаєвська,4).

У разі наявності поважних причин неявки для відбору зразків, такі причини мають бути підтверджені належними доказами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала у частині відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова