МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/1361/23
Провадження № 22-ц/812/68/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами в сумі 16346,64 грн та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що ОСОБА_1 уклав з Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 304/3186467-СК від 28 грудня 2016 року, підписанням якого акцептував Публічну пропозицію AT "ТАСКОМБАНК", яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов Договору.

10 вересня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/5-Ф у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) AT «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, a AT «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/5-Ф від 10.09.2021 Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 16 346,64 грн, з яких: 9998,03 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6248,61 грн - сума заборгованості за відсотками; 100 грн сума заборгованості за пенею.

Згідно п. 2.3. договору відступлення Права Вимоги і всіх інших прав, належних AT «ТАСКОМБАНК» за кредитними договорами, договорами поруки, та їх перехід від AT «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру прав вимог згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру прав вимог - підтверджує факт переходу від клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною Договору факторингу.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Незважаючи на це, відповідач ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.09.2021 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Посилаючись на викладене, ТОВ "ФК"ЄАПБ" просило стягнути з ОСОБА_1 непогашену заборгованість за кредитним договором № 304/3186467-СК від 28 грудня 2016 року в сумі 16 346,64 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 304/3186467-СК від 28.12.2016 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 28 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_2 підписав Заяву-договір № 304/3186467 на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту), відповідно до умов якої акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов договору.

Крім заяви відповідачем було підписано додаток № 1 до заяви-договору, а саме Умови надання та обслуговування Кредитної лінії за кредитним продуктом «Кредитна карта «Велика п`ятірка» в рамках Пакету послуг «Кредитка», відповідно до яких строк дії кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту; направлення клієнтом до банку письмової вимоги про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або про закриття поточного рахунку.

Відповідно до Умов надання та обслуговування Кредитної лінії за кредитним продуктом «Кредитна карта «Велика п`ятірка» в рамках Пакету послуг «Кредитка» розмір кредитного ліміту складає від 1000,00 грн до 100000,00 грн, процентна ставка за користування лімітом після закінчення пільгового періоду 48 % річних. В умовах також наведено орієнтовний графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом.

28 грудня 2016 року відповідач підписав заяву про відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть змінюватися із використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якої відповідачу за балансовим рахунком № 2625 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

10 вересня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/5-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників.

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 16346,64 грн, з яких 9998,03 грн заборгованості за основною сумою боргу, 6248,61 грн заборгованість за відсотками та 0,00 грн суми заборгованості за щомісячними процентами та 100,00 грн заборгованості за пенею.

Також, приймаючи рішення, суд виходив з того, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Враховуючи викладене, та проаналізувавши статті 12,16, 628, 1046, 1047, 1049 ЦК України, статті 76, 81, 77, 79, 80, 83 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що при зверненні до суду позивач не надав доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача кредитних коштів, а розрахунок заборгованості та витяг до договору факторингу, на які посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказане відповідає висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19). Тому суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» звертаючись із позовом до суду для захисту свого порушеного права, розраховувало на забезпечення з боку суду виконання останнім всіх передбачених чинним законодавством процесуальних дій для всебічного й повного з`ясування обставин подальшого розгляду справи, зокрема про попередження судом ТОВ «ФК «ЄАПБ» про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій у випадку невідповідності поданого позову вимогам, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Адже, відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

Апелянт вважає, що враховуючи вказане та правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/5726/19, суд повинен був перед відкриттям провадження у справі залишити позовну заяву ТОВ «ФК«ЄАПБ» без руху та надати можливість усунути недоліки шляхом подачі відповідних доказів, відсутність яких стала підставою відмови в задоволенні позову ТОВ «ФК«ЄАПБ».

Однак, судом ухвалою від 05.07.2023 року було відкрито провадження у справі, тобто в порушення вимог ЦПК судом не досліджено повною мірою відповідність позовної заяви вимогам, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, а саме наявність всіх доказів, що обґрунтовують позивні вимоги, зокрема доказів перерахування кредитних коштів.

З аналізу змісту ст. 16, 611 ЦК України, ст. 1, ст. 175, ст. 184 ЦПК України, вбачається, що провадження у справі порушується не інакше як за заявою позивача, оформленою у відповідності до вимог ЦПК України. Така заява є своєрідним орієнтиром (рамками) суду для здійснення судочинства.

Виходячи із положень ЦПК України, що саме на позивача покладається обов`язок обґрунтувати позов, тобто навести ті обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог (підстави позову), суд при визначенні предмету доказування керується, зокрема підставами позову.

Стаття 191 ЦПК України надає відповідачеві право подати до суду відзив. Стаття 178 ЦПК наводить вимоги до відзиву, зокрема у відзиві на позивну заяву відповідач повинен зазначити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Вказане положення відображає сутність відзиву, адже це є запереченням проти позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зміст зазначеної норми окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Він повністю залежить від правових позицій сторін.

У повному обсязі предмет доказування визначається після того, як позивач заявив вимоги, а відповідач скористався своїм правом на відзив і заявив свої заперечення, посилаючись на відповідні обставини та докази на їх підтвердження. У випадку, якщо відповідач не скористався своїм правом на відзив, справа розглядається виходячи із правової позиції позивача.

Отже, беручи до уваги, що відповідачем будь-яких заперечень щодо поданого ТОВ «ФК«ЄАПБ» позову висловлено не було та будь-яких заяв по суті суду першої інстанції не надано, апелянт вважає, що можна дійти висновку, що предмет доказування у справі визначався з правової позиції позивача з врахуванням поданих відповідних доказів.

Тобто, ТОВ «ФК «ЄАПБ» при наявності будь-яких заперечень відповідача для їх спростування за можливості могла надати відповідні докази, зокрема, докази щодо перерахування кредитних коштів за відповідним договором.

Однак, відповідачем будь-яких заперечень щодо позовних вимог не подавалося, а отже ТОВ «ФК«ЄАПБ» не могла знати про необхідність подання окремого доказу, як наприклад, доказу перерахування кредитних коштів, який у відповідності до вимог законодавства і не може знаходитися у ТОВ «ФК «ЄАПБ». Адже, ТОВ «ФК«ЄАПБ» не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 Положення « Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.

Тобто, в даному випадку судом першої інстанції порушено право ТОВ «ФК «ЄАПБ» на доступ до правосуддя (право на справедливий судовий розгляд), адже, судом не роз`яснено ТОВ «ФК «ЄАПБ», що для повного з`ясування обставин справи, cyду необхідно надати саме доказ надання кредитних коштів за відповідним договором, крім того, судом не попереджено ТОВ «ФК «ЄАПБ» про наслідки не подання таких доказів.

Крім того, апелянт наголошує, що відсутність доказів щодо перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов вказаного договору в даній спpaві не може слугувати підставою відмови у задоволені позову, оскільки судом першої інстанції встановлено, що з ОСОБА_1 укладений кредитний договір, право вимоги за якими в подальшому відступлене «ФК «ЄАПБ»: договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 304/3186467-СК від 28.12.2016 (Первісний кредитор - AT «ТАСКОМБАНК»).

Наведена судом першої інстанції причина для відмови в задоволені позову є підставою для розірвання відповідного договору, оскільки у відповідності до вимог статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В даному випадку ненадання кредитних коштів (як наголошено Ленінським районним судом м. Миколаєва) позичальнику є істотним порушенням умов вищезазначеного договору.

Однак, договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 304/3186467-СК від 28.12.2016 укладений ОСОБА_1 в судовому порядку не був розірваний. Крім того, вказаний договір у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним не визнаний, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦПК України та правової позиції Верховного Суду України по справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згод з усіх істотних умов такого договору.

Доводи суду щодо ненадання кредитних коштів відповідачу спростовуються наявними у матеріалах справи копіями договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 304/3186467-СК від 28.12.2016, який є дійсним в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання зазначеного правочину недійсним чи встановлення факту його не укладеності до суду заявлено не було. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит Відповідачу коштів у погодженому розмірі.

Оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, на думку апелянта, необхідно виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України).

Крім того, апелянт зазначає, що на підтвердження заявлених позивних вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано копії вищезазначеного договору, договору факторингу із відповідними додатками та розрахунок заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 304/3186467-СК від 28.12.2016, який відповідач належними доказами не спростував.

У постанові від 02.10.2020 по справі № 911/19/19, Верховним Судом наголошено, що якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

В даному випадку, ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо позивних вимог, зокрема, щодо суми заборгованості за відповідним договором висловлено не було.

Тобто, за відсутності будь-яких спростувань з боку відповідача та за відсутності будь - яких наданих контррозрахунків, зазначена заборгованість підтверджується з огляду на наявні докази в матеріалах справи.

У вказаному кредитному договорі передбачені всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог законодавства. У договорі вказана сума кредиту, строк надання кредиту, відсоткова ставка та її вид, умови повернення кредиту, нарахування та сплата відсотків, право дострокового виконання зобов`язань за договором та його умови. Відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Тобто, встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суд першої інстанції не врахував, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону з врахуванням та наданням оцінки всіх наявних доказів у справі, зокрема розрахунком заборгованості та договорами (кредитний договір, договір факторингу), які в силу приписів ст. 204 ЦК України є дійсними.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передачі грошей.

Незважаючи на те, що згідно ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють правовідносини за договором позики, правова природа цих договорів різна.

Так, різниця у формулюванні положень даних статей, а саме: " за договором позики одна сторона (позикодавець) передає..." і " за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати..." свідчить про те, що при укладенні договору позики взаємні права і обов`язки сторін виникають із моменту передачі грошових коштів, а у випадку укладення кредитного договору зобов`язання сторін виникає у момент досягнення згоди сторін у відповідній формі (підписання договору).

Дії щодо перерахування коштів на рахунок, використання їх позичальником, тощо стосуються його виконання, а не укладення.

У даній справі судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 28 грудня 2016 року підписав Заяву-договір № 304/3186467-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту), відповідно до умов якої акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов договору. Також ним були підписані додаток № 1 до заяви-договору, а саме Умови надання та обслуговування Кредитної лінії за кредитним продуктом «Кредитна карта «Велика п`ятірка» в рамках Пакету послуг «Кредитка» та заява про відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть змінюватися із використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якої відповідачу за балансовим рахунком № НОМЕР_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Зазначені обставини свідчать про укладення АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем кредитного договору та про наявність між ними кредитних правовідносин на підставі договору №№ 304/3186467-СК від 28 грудня 2016 року на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту), який був укладений шляхом підписання банком та відповідачем заяви - договору № 304/3186467-СК, Умов надання та обслуговування Кредитної лінії за кредитним продуктом «Кредитна карта «Велика п`ятірка» в рамках Пакету послуг «Кредитка» та підписання відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку.

Факт укладання такого договору відповідачем не оспорюється.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що між банком та відповідачем було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «ТАСКОМБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем при укладенні кредитного договору були підписані в тому числі і Умови надання та обслуговування Кредитної лінії за кредитним продуктом «Кредитна карта «Велика п`ятірка» в рамках Пакету послуг «Кредитка».

Згідно підписаного відповідачем додатку № 1 до заяви-договору «Умови надання та обслуговування Кредитної лінії за кредитним продуктом «Кредитна карта «Велика п`ятірка» в рамках Пакету послуг «Кредитка», строк дії кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, крім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту; направлення клієнтом до банку письмової вимоги про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або про закриття поточного рахунку.

Даних про вчинення таких дій, направлених на припинення кредитних відносин, матеріали справи не містять.

Відповідно до Умов надання та обслуговування Кредитної лінії за кредитним продуктом «Кредитна карта «Велика п`ятірка» в рамках Пакету послуг «Кредитка» розмір кредитного ліміту складає від 1000,00 грн до 100000,00 грн, процентна ставка за користування лімітом після закінчення пільгового періоду - 48 % річних. Форма кредитування: встановлення на поточний рахунок ліміту Кредитної лінії. В Умовах також наведено орієнтовний графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом.

Судом першої інстанції також встановлено, що 10 вересня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/5-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників.

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 16346,64 грн, з яких 9998,03 грн заборгованості за основною сумою боргу, 6248,61 грн заборгованість за відсотками та 0,00 грн суми заборгованості за щомісячними процентами та 100,00 грн заборгованості за пенею.

На підтвердження виконання умов кредитного договору первісним кредитором, позивач додав до позовної заяви копію підписаної відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть змінюватися із використанням електронних платіжних засобів від 28 грудня 2016 року, відповідно до якої відповідачу за балансовим рахунком № 2625 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та випущено електронний платіжний засіб до поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних у валюті-гривні.

Як убачається з розрахунку заборгованості банк виконав своє зобов`язання шляхом встановлення на відкритий за заявою відповідача поточний рахунок ліміту Кредитної лінії.

Із відображених в розрахунку заборгованості даних вбачається, що починаючи з 19 січня 2017р. до 31 травня 2019 року відповідач здійснював платежі щодо погашення заборгованості за процентами та тілом кредиту.

Здійснення відповідачем зазначених платежів свідчить про те, що відповідач почав виконувати умови кредитного договору, тобто використовувати надані банком кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на відкритий за заявою відповідача рахунок та погашати заборгованість. Під час розгляду справи судом відповідач не заперечував факт користування ним кредитними коштами, не направив він своїх заперечень з цього приводу і апеляційному суду, хоча отримав 08 січня 2024р. апеляційну скаргу, ухвалу про відкриття апеляційного провадження та повістку про явку в суд за адресою - АДРЕСА_1 , за якою він зареєстрований.

Спростування зазначених фактів є процесуальним обов`язком відповідача, а не суду. Враховуючи, що відповідач до суду не з`явився і свої доводи з приводу не отримання кредитних коштів, відсутності боргу чи його розміру не заявив, посилання суду першої інстанції як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог на те, що позивач не надав доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача кредитних коштів, що розрахунок заборгованості та витяг до договору факторингу, на які посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу, є безпідставними.

Посилання суду на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18, є некоректним, оскільки обставини справи у цій справі та у справі №755/18920/18, не є подібними.

Так, у справі №755/18920/18 підставою відмови у позові стало не тільки не надання позивачем виписки з особового рахунку відповідача та доказів на підтвердження перерахування кредитором на рахунок відповідача кредитних коштів, а не надання позивачем перш за все доказів укладення між сторонами кредитного договору, так як анкета-заява була заповнена лише частково, зокрема, не заповнено розділ про те, за якими кредитними умовами, включаючи розмір процентів, виявив намір отримати позичальник кредитну картку, також відповідачем не був відмічений розділ про те, що Пам`ятка клієнта, яка містить, у тому числі Тарифи банку і основні умови обслуговування та кредитування, отримана ним та він ознайомлений з її змістом під розписку, при цьому Умови та правилами надання банківських послуг не містили підпису відповідача. Крім того, відповідач заперечував проти позову та не визнавав суму боргу, що було відомо позивачу, проте позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог, тобто, скористався своїми правами, передбаченим ЦПК України, на власний розсуд.

У даній справі відсутні дані про те, що відповідач заперечує підписання ним кредитного договору, в тому числі Умов та правилами надання банківських послуг, користування кредитними коштами, що він не визнавав наявність боргу та суму боргу.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної правової оцінки не надав та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як свідчить розрахунок заборгованості, який доданий позивачем до позовної заяви, заборгованість за тілом кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 16346,64 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 9998,03 грн, за відсотками - 6248,61 грн та за пенею-100грн.

Враховуючи те, що відповідач не заперечує суму заборгованості, розрахунок її зроблено у відповідності до умов укладеного між відповідачем з первісним кредитором договору, колегія суддів, приймаючи остаточне рішення у справі, погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем до позовної заяви.

За такого враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також умови кредитування, викладені в підписаних відповідачем зазначених в тексті постанови документах, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного кредиту в розмірі 16346,64 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою боргу - 9998,03 грн, за відсотками - 6248,61 грн та за пенею-100грн.

З огляду на вищенаведені мотиви та на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн. За подачу апеляційної скарги ним було сплачено судовий збір у розмірі 3721,50 грн. Оскільки позовні вимоги банку задовольняються в повному обсязі, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову та за подачу апеляційної скарги у повному обсязі у розмірі 6202,50грн (2481+3721,50 =6202,50).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 304/3186467-СК від 28 грудня 2016 року в сумі 16 346,64 грн та судові витрати у справі у розмірі 6202грн.50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складено 26 січня 2024 року