Житомирський апеляційний суд
Справа №275/829/23 Головуючий у 1-й інст. Миколайчук П.В.
Категорія 84 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу № 275/829/23 за заявою ОСОБА_1 про скасування обмеження заборони у виїзді за кордон, заінтересовані особи: Коростишівський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Лісіцького Андрія Валерійовича,

на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Миколайчука П.В. в смт.Брусилові,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Лісіцького Андрія Валерійовича звернулася до суду з заявою в порядку розділу VI ЦПК України. Просила скасувати тимчасове обмеження відносно неї у праві виїзду за межі України, застосоване відповідно до ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року в справі №275/147/17 за поданням начальника Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у виконавчому провадженні №55378639.

Заява обґрунтована тим, що на виконанні в Брусилівському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) знаходилося виконавче провадження №55378639 із примусового виконання виконавчого листа №275/147/17, виданого Брусилівським районним судом Житомирської області 14 липня 2017 року. Відповідно до ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року в справі №275/147/17 вона ( ОСОБА_1 ) тимчасово обмежена у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №275/147/17 про стягнення на користь Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») боргу в сумі 651 717,80 грн. Однак, 28 січня 2021 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що припинення виконавчого провадження та виконавчих дій виключає продовження тимчасових заходів обмеження її прав, які накладалися в межах такого виконавчого провадження і були спрямовані на примусове виконання рішення суду. Застосоване тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника має місце вже понад 2,5 роки, що суперечить принципу пропорційності та значним чином порушує її конституційні права та свободи щодо вільного пересування за межі України. Враховуючи тривалість обмеження прав боржника та звернення стягувача із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу, врегулювання питання щодо погашення заборгованості між стягувачем та боржником, вважає, що необхідність у застосуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відпала.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2023 року в задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через адвоката Лісіцького А.В. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд не прийняв до уваги того, що відповідно до частини другої постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 січня 2021 року в виконавчому провадженні №55378639 зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду. Водночас саме по собі невиконання рішення суду не є належною підставою для застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки має бути доведений факт ухилення останнього від виконання рішення суду. Мотивування судового рішення щодо обмеження права вільного перетину кордону України лише тим, що у ОСОБА_1 наявний статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашений у добровільному порядку борг не відповідає вимогам закону. Суд помилково встановив факт ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї ( ОСОБА_1 ) відповідним рішенням суду. Крім того, у зв`язку з воєнним станом ситуація в країні склалася таким чином, що для збереження морального, фізичного та психоемоційного здоров`я ОСОБА_1 , яка є пенсіонером, їй необхідно виїхати за кордон.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 адвокат Лісіцький А.В. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та постановити нове судове рішення, яким скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. При цьому пояснив, що судове рішення мотивоване лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку. Юридичні же санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені законом саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання. Невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, який зазначений державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на неї рішенням суду обов?язків. Суд помилково встановив факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань. Приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості, накладені арешти на майно і рахунки боржника та здійснюються стягнення з доходів ОСОБА_1 у виді пенсії.

Представник стягувача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Адаменко Т.С. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. Пояснила, що 29 січня 2021 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №64330042 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 642 086,50 грн. Матеріали виконавчого провадження містять відомості про те, що боржник у добровільному порядку не повідомляє приватного виконавця про своє майно, види та розміри свого доходу тощо. Натомість усі відомості стосовно майнового стану боржника отримувалися виконавцем самостійно. Поведінка ОСОБА_1 свідчить про її ухилення від виконання рішення суду. Крім того, з рахунків ОСОБА_1 за два роки на погашення заборгованості були списані лише наступні суми: у 2022 році -17 доларів, 17 центів, 10 доларів, а 2023 році - 2 долари та 700 доларів.

Представник Коростишівського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є.О. у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені завчасно належним чином. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно до п.5 частини першої ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має, зокрема, право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19 частина третя ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 частини першої ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п.19 частини третьої ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст.441 ЦК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції, та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 14 липня 2017 року Брусилівський районний суд Житомирської області видав виконавчий лист у справі №275/147/17 про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (стягувач) заборгованості за договором кредиту в сумі 24 686,14 дол.США, що за курсом НБУ від 16 листопада 2016 року складає 642 086,50 грн, та судового збору в сумі 9 631,30 грн (а.с.34).

Із інформації про виконавче провадження прослідковується, що постановою державного виконавця Брусилівського районного відділу ДВС від 14 грудня 2017 року було відкрито виконавче провадження №55378639 щодо виконання виконавчого листа №275/147/17 від 14 липня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 651 717,80 грн (а.с.4 зворот).

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року в справі №275/147/17 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №275/147/17, виданим Брусилівським районним судом Житомирської області 14 липня 2017 року, про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 651 717,80 грн (а.с.8).

Оскільки до відділу ДВС надійшла письмова заява стягувача про повернення виконавчого документа, то постановою начальника Брусилівського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 28 січня 2021 року виконавчий лист №275/147/17, виданий 14 липня 2017 року, повернутий стягувачу на підставі п.1 частини першої ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.6).

Стягувач АТ КБ «ПриватБанк» заявою від 29 січня 2021 року звернулося до приватного виконавця Волкової Є.О. про відкриття виконавчого провадження та прийняття до примусового виконання виконавчого листа Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 липня 2017 року в справі №275/147/17 (а.с.35).

Приватним виконавцем виконавчого окружу Житомирської області Волковою Є.О. 29 січня 2021 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №64330042 із виконання виконавчого листа №275/147/18, виданого 14 липня 2017 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 24 686,14 дол.США, що за курсом НБУ від 16 листопада 2016 року складає 642 086,50 грн (а.с.38).

Із матеріалів виконавчого провадження №64330042 убачається, що приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є.О. вживає заходи щодо примусового виконання рішення суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а саме: наклала арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, звернула стягнення на доходи боржника, наклала арешт на грошові кошти на рахунки у межах суми звернення стягнення; направила запити до уповноважених органів про отримання інформації щодо наявного у боржника майна та майнових прав (а.с.33-85). Попри проведені виконавчі дії, з 2017 року рішення суду наразі не виконане, а виконання будь-якого рішення, що набрало законної сили, є обов`язковою стадією процесу правосуддя. Окрім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Відповідно до положень частини п`ятої ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнуто переслідувану мету гарантування повернення боргу або виявлені обставини, які б спростовували критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або є інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання у здійснення особою права на свободу пересування.

Отже, при зверненні виконавця до суду із поданням про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України слід довести факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним судовим рішенням, під яким розуміються будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборні сили, події тощо), враховуючи, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи. Натомість, при зверненні боржника із мотивованою заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржнику належить довести факт зміни обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Наявними у матеріалах справи доказами не спростовується факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, який був доведений при постановленні судом 25 лютого 2019 року ухвали про тимчасове обмеження останньої у праві виїзду за межі України. Також беззаперечно не доведено відсутність у боржника можливості виконати рішення суду та наявність об`єктивних обставин, які б незалежно від ОСОБА_1 унеможливлювали вчинення нею реальних дій на виконання зобов`язань. Окрім того, матеріали справи не містять й доказів того, що боржник хоча б намагалася виконати рішення суду за рахунок інших грошових коштів або наявного у неї нерухомого чи рухомого майна та сприяла б виконанню рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що 28 січня 2021 року Брусилівським районним відділом ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення не може слугувати підставою для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 січня 2021 року йдеться про скасування державним виконавцем лише тих заходів примусового виконання рішення, які були здійснені самим виконавцем на підставі Закону України «Про виконавче провадження», а не про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, яке застосовано судом за поданням державного виконавця.

Окрім того, ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №275/147/17, виданим Брусилівським районним судом Житомирської області 14 липня 2017 року, про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 651 717,80 грн, а не до закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу. Наразі примусове виконання за виконавчим листом №275/147/17, виданим Брусилівським районним судом Житомирської області 14 липня 2017 року, продовжується.

Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на введення на території України воєнного стану, у зв`язку з чим для збереження свого морального, фізичного та психоемоційного здоров`я боржник, яка є пенсіонером, потребує виїзду за кордон, ще не є самодостатньою підставою для того, щоб скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки не конкретизовані обставини, що виникли у боржника внаслідок запровадження воєнного стану, які свідчать про те, що конче необхідно залишити країну.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за межі України не спростовує та не свідчить, що порушення права боржника залишити країну не було б виправданим та пропорційним.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що не доведено правових підстав, які б надавали можливість суду скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції та переоцінки доказів, яким вмотивовано надана оцінка судом першої інстанції.

Отже, за положеннями частини першої ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін.

Обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Лісіцького Андрія Валерійовича, залишити без задоволення.

Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 22 лютого 2024 року.