Номер провадження: 22-ц/813/1818/24
Справа № 523/2263/21
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач ТОВ «Вердикт Капітал»

відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023 року

у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.04.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у сумі: 24 300 доларів США зі сплатою 13% річних. З метою забезпечення належного виконання умов договору споживчого кредити між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки. Позивач зазначає, що 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги за кредитним договором від 22.04.2008 року. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» від 01.08.2018 року «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал» у зв`язку з цим, ТОВ «Кредекс Фінанс» змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал».

Банком належним чином було виконано умови Договору, надано позичальнику кредитні кошти, однак, останній порушив умови виконання договору, та загальний розмір заборгованості, що підлягає до стягнення станом на 15.12.2020 року становить: 130 010 (сто тридцять тисяч десять) гривень 30 копійок. На підставі викладеного просить стягнути з відповідачів солідарно зазначену суму боргу, понесені судові витрати у розмірі: 2 270 грн., 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі: 20 000 гривень..

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту - задоволено.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи встановлено, що між первісним кредитором та позичальником було укладено договір кредиту, також, матеріалами справи встановлено, що між кредитором та поручителем було укладено договір поруки, позичальник та поручитель порушили умови кредитного договору, кредитні кошти у визначений договором термін не повернули. Відповідач не надала власного розрахунку, або заперечень з приводу нарахованих сум заборгованості.

Позивач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Кредекс Фінанс» та згідно Договору факторингу є належним позивачем у даній справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_2 підписав договір поруки, та відповідно зобов`язався перед банком виконати всі зобов`язання за кредитним договором у разі порушення умов їх виконання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин та з огляду на порушення відповідачами умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023 року та відмовити у задоволенні позивних вимог позивачу у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованими та такими, які прийняті з грубими порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що при відкритті судом провадження по справі не було встановлено належність даного позивача (ТОВ «Вердикт капітал»).

В матеріалах справи відсутня ліцензія на право здійснення факторингових операцій Тов. «Кредит Фінанс», а звідси випливає, що договір факторингу від 20.04,2012року №05/12 є нікчемний.

Платіжний документ про сплату даного договору з зазначенням в призначенні в платіжному документі платежу щодо кредитного договору від 22.04.2008 року також в матеріалах справи - відсутній.

Звідси випливає, що до Позивача (Тов. «Вердикт Капітал») право вимоги за кредитним договором (Договір про надання споживчого кредиту АКІБ «УкрСиббанком» від 22.04.2008 року) не переходило, а значить дана установа не має відношення до нього та не може бути Позивачем у даній справі.

Крім того, викликає сумніви і сам договір факторингу від 20.04.2012 №05/12, наявний в матеріалах справи, який оформлений не належним чином, а саме: відсутні підписи сторін на кожному аркуші договору, договір не пронумерований та не прошитий належним чином, що робить можливість заміни любого аркуша договору.

Враховуючи, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання і строк позовної давності по даному договору сплив у 2013 році, а перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

Доказів переривання позовної давності в межах позовної давності позивач не надав, так як їх просто не існує.

Позивачем пропущено строки на звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості, процентами та пенею строк звернення до суду з відповідними вимогами сплив.

Позиція учасників у справі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представником ТОВ «Вердикт Капітал»було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що позивач станом на дату набутого права грошової вимоги було фінансовою установою, дата видачі свідоцтва 04.02.2010 року(подано із позовною заявою), а тому, твердження скаржника про те, що позивач не мав права укладати відповідний договір є хибним.

Окрім того, в реєстрі судових рішень наявні сотні рішень, ухвал та постанов суду, які набрали законної сили, в яких підтверджена оплата за даним договором факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, а тому, дана обставина не підлягає доказуванню (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Вказує, що відповідач не в праві заявляти про застосування позовної давності, так як не скористався такою можливістю в суді першої інстанції, будучи обізнаним про розгляд справи.

В заочному рішенні зазначено: «Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до суду не з`явились, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлялись у встановленому законом порядку, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, відповідачі повідомлялись шляхом направлення смс-повідомлення за номером телефону вказаним в кредитному договорі. Відповідачі про причини не явки суду не повідомили, не подали відзиву або заперечень, що відповідно до положення ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Разом з цим, суд зазначає, що 26.01.2022 року (вх. № 550) на адресу суду надходила заява відповідача ОСОБА_1 , про ознайомлення з матеріалами справи. Згідно поданої заяви відповідач просила відкласти слухання справи, надати їй час для ознайомлення.

З даного приводу зазначаємо, що з січня 2022 року відповідач з матеріалами справи не ознайомилась, та не цікавилась рухом справи.

З урахуванням того, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, представник позивача надав заяву щодо можливості розгляду справи за його відсутності, відповідач надав суду відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних доказів в матеріалах справи.»

Із вище встановленого вбачається, що відповідачі, і зокрема, відповідач 1, яка подала заяву про перегляд заочного рішення, були обізнані із наявністю на розгляді в суді справи за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення заборгованості за договором кредиту, більше того, подавали відзив на позовну заяву, а також заяву на ознайомлення з матеріалами справи і як результат - мала змогу для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду, проте, цього зроблено не було.

Вищезазначене дає підстави вважати, що скаржник належним чином повідомлявся про розгляд справи, а тому, на стадії апеляційного оскарження не підлягає розгляду заява про застосування строку позовної давності.

Апелянт нівелює інститут заочного розгляду справи та зловживає своїми процесуальними правами, що в свою чергу є неприпустимим, порушує принцип ефективності судової системи та обов`язковості судових рішень.

Звертає увагу суду на те, що заявлена сума до стягнення складає 130 010,30 грн. (пеня та 3% річних) і нарахована на борг за основним зобов`язанням 18 247,07 дол. США. Дана сума боргу за основним зобов`язанням наявна у виписці по рахунку за кредитним договором, яка подана разом із позовною заявою.

Подаючи позовну заяву, позивачем розраховано суму боргу по 3-х відсотках річних за останні 3-й роки до подачі позовної заяви, а тому, заявлена сума боргу підлягає стягненню в повному обсязі.

Щодо явки сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 130010,30 грн. і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 26 лютого 2024 року від ОСОБА_4 до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, яке вмотивовано тим, що на розгляд по суті поставлені складні юридичні питання щодо початку спливу строку позовної давності, а також те що його довіритель був позбавлений можливості в суді першої інстанції висловити свою позицію.Враховуючи вищезазначене, судова колегія вважає залишити клопотання ОСОБА_5 без задоволення, а апеляційний розгляд вказаної справи здійснити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 263-264 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим , тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Однак, зазначеним вимогам закону, оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 22.04.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі: 24 300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Згідно п.1.2.2. позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але у будь-якому випадку не пізніше 22.04.2015 року (а.с.9-17).

Згідно графіка погашення кредиту, який підписано позичальником та представником Банку, позичальник зобов`язалась повернути кредитні кошти у строк 22.04.2015 року (а.с.18-20).

22.04.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №199402, за умовами якого поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 , з усіх її зобов`язань перед Кредитором, що виникають з кредитного договору № 0 від 22.04.2008 року (а.с.26-27).

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 15.12.2020 заборгованість позичальника перед банком становить: 18 247,07 гривень що за курсом НБУ становить: 508 474,68 гривень; заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 6 976,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.12.2020 року становить: 194 402,27 гривень; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення прав вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 21 628, 08 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.12.2020 рік становить 602 690, 24 гривні; залишок заборгованості по пені і штрафам 1 506,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.12.2020 рік становить 41 990,87 гривень (а.с.45-49).

Судом також встановлено, 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСибанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено Договір факторингу №05/12, за умовами якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право грошової вимоги Клієнта стосовно погашення заборгованості Боржником (а.с.50-53).

В подальшому, згідно протоколу № 01/08-2018 загальних зборів учасників ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» про перейменування Товариства на ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», встановлено перейменувати ТОВ на ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», яке буду правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства, змінено юридичну адресу, внесено зміни до Статуту та погоджено статут в новій редакції (а.с.60-67).

Отже, позивач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Кредекс Фінанс» та згідно Договору факторингу є належним позивачем у даній справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Окрім того, згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 262 ЦПК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ч. 1 ст. 266 ЦК України).

За правилом ч.ч. 3 - 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому, право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12 зроблений правовий висновок про те, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Оскільки кредитним договором від 22 квітня 2008 року сторони встановили окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся до суду з позовом 05 лютого 2021 року, тобто, після спливу позовної давності щодо усіх щомісячних платежів, про застосування якого просила в апеляційній скарзі відповідачка.

Так, в договорі кредиту визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 22 квітня 2015 року, а позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише в лютому 2021 року, тобто майже через 6 років з дня виникнення права пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, судом було винесене заочне рішення, проте в заяві про перегляд заочного рішення апелянтом зазначалось про застосування строку позовної давності. Враховуючи що справа була розглянута в заочному порядку судова колегія виходячи з матеріалів справи вважає що відповідач був позбавлений можливості надати заяву про застосування строків позовної давності під час судового розгляду (т.1).

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла виходячи з матеріалів справи (т.1)до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Частини 3, 4 статті 267 ЦК України регламентують, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропущення позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи.

Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні в частині позову ТОВ «Ведикт Капітал» до ОСОБА_1 як солідарного боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором , у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Розглянувши справу у відповідності до вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 передбачених ст. 367 ЦПК України в межах апеляційної скарги ОСОБА_1 як солідарного боржника.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023 року - скасувати в оскаржуваній частині стягення з ОСОБА_1 , як солідарного боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0 від 22.04.2008 року та витрат на правничу допомогу .

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , як солідарного боржника про стягнення боргу за договором споживчого кредиту № 0 від 22.04.2008 року та витрат на правничу допомогу- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова