Дата документу 30.01.2024 Справа № 317/6845/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/6845/23 Головуючий у 1 інстанції: Ткаченко М.О.
Провадження № 22-ц/807/287/24 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2023 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначила, що вона та її колишній чоловік ОСОБА_1 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок належить на праві приватної власності в рівних частках (по 1/2).

ОСОБА_1 створив для неї неможливі умови проживання у житловому будинку, він систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, постійно вживає алкоголь, поводить себе агресивно по відношенню до неї, ображає її, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, приводить до будинку, гаражу та подвір`я сторонніх осіб, які разом з ним вживають алкогольні напої, краде речі з будинку. У ОСОБА_1 є мисливська зброя, якою він погрожував її вбити, вона була змушена звернутися до поліції.

Вона хворіє, хвороби виникли внаслідок постійних психологічних стресів, потребує постійного прийому медикаментів. Неправомірні дії ОСОБА_1 щодо неї шкодять її здоров`ю.

Вона неодноразово зверталася до поліції.

17 серпня 2022 року постановою Запорізького районного суду Запорізької області у справі №317/1366/22 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп.

17 вересня 2023 року винесено терміновий заборонний припис №411449 стосовно кривдника ОСОБА_1 , оскільки він вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, а саме виражався в її бік нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та кидався битися, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаним заборонним приписом ОСОБА_1 винесена заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи.

12 жовтня 2023 року винесено терміновий заборонний припис №411450 стосовно кривдника ОСОБА_1 , оскільки він вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_3 домашнє насильство психологічного характеру, погрожував їй відключенням світла та води, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаним заборонним приписом ОСОБА_1 строком на 7 діб заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи.

22 жовтня 2023 року винесено терміновий заборонний припис №411529 стосовно кривдника ОСОБА_1 , оскільки він вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , домашнє насильство психологічного характеру, ображав її, гучно дивився телевізор, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаним заборонним приписом ОСОБА_1 строком на 3 доби заборонене у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства.

Крім того, її звернення щодо домашнього насильства, вчиненого ОСОБА_1 зареєстроване до журналу ЄО за №8823 від 23 жовтня 2023 року та складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №671482 за ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Незважаючи на заходи профілактичного впливу, ОСОБА_1 своєї поведінки не змінює, постійно вчиняє домашнє насильство щодо неї, що свідчить про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

На підставі зазначеного просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 та визначити тимчасові обмеження його прав відносно неї строком на шість місяців з наступними заборонами: заборонити перебувати в її місці проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця її проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування; заборонити в будь-який спосіб контактувати з нею.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2023 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на 1 (один) місяць, яким визначено тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

- заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_3 .

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що не застосовував насильство до заявниці, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває справа про визнання права власності на частину житлового будинку, а не про користування будинком, твердження заявника не підтверджені належними доказами, складання протоколів про адміністративне правопорушення не свідчить про наявність порушення, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебувають лише два провадження про адміністративне правопорушення, провадження в інших справах закрито, свідок ОСОБА_4 є заінтересованою особою, заявник не зверталась за психологічною допомогою, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду про відмову в задоволенні заяви.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що будинок належить сторонам на праві приватної власності в рівних частках, ОСОБА_1 систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, вона була змушена неодноразово звертатись до поліції, щодо ОСОБА_1 виносились термінові заборонні приписи, накладалось адміністративне стягнення, складено протокол про адміністративне правопорушення, свідок попереджалась про кримінальну відповільність за завідомо неправдиві показання, неправомірні дії ОСОБА_1 шкодять її здоров`ю, вона зверталась за медичною допомогою.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що наявний між сторонами конфлікт з приводу спільного будинку призвів до вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру, існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08.06.2023 року за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.8).

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22.06.2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено, визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

17.09.2023 року посадовою особою відділення поліції №6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області видано терміновий заборонний припис серії АА №411449 відносно кривдника ОСОБА_1 , постраждала особа ОСОБА_3 , відповідно до якого 17.09.2023 року ОСОБА_1 здійснив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_3 , а саме погрожував фізичною розправою, кидався битися та висловлювався нецензурною лайкою. Заходами термінового заборонного припису визначена заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 7 діб (а.с. 14).

12.10.2023 року посадовою особою відділення поліції №6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області видано терміновий заборонний припис серії АА №411450 відносно кривдника ОСОБА_1 , постраждала особа ОСОБА_3 , відповідно до якого 12.10.2023 року здійснив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_3 , а саме погрожував своїй колишній дружині ОСОБА_3 відключенням світла та води у будинку. Заходами термінового заборонного припису визначено: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 7 діб з 21 год. 30 хв. 12.10.2023року та діє до 21 год. 30 хв. 19.10.2023року (а.с. 15).

22.10.2023 року посадовою особою відділення поліції №6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області видано терміновий заборонний припис серії АА №411529 відносно кривдника ОСОБА_1 , постраждала особа ОСОБА_3 , відповідно до якого 22.10.2023 року здійснив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_3 , а саме гучно дивився телевізор в сусідній кімнаті. Заходами термінового заборонного припису визначена заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 3 доби з 02 год. 30 хв. 22.10.2023року та діє до 02 год. 30 хв.25.10.2023року (а.с. 16).

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 17.08.2022 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу (а.с.18).

Відповідно до відповіді начальника ВП №6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 15.11.2023 року, вбачається що звернення ОСОБА_6 було зареєстровано до журналу ЄО за № 8823 від 29.10.2023 року та прийнято рішення згідно Закону України «Про звернення громадян» та складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №671482 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.19).

Згідно із копіями консультаційних висновків спеціаліста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений діагноз: Розлад адаптації та депресивна реакція, призначено лікування (а.с.12,13).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Основним правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Економічне насильство є формою домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству (пункти 1, 10 частини першої статті 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

До спеціальних заходів протидії домашньому насильству належать такі: терміновий заборонний припис стосовно кривдника, обмежувальний припис стосовно кривдника (пункти 1, 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування (частина перша статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів враховує надані ОСОБА_3 докази, зокрема термінові заборонні приписи стосовно кривдника, показання допитаного у суді свідка, докази звернення до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги», звернення до відділу поліції, що підтверджує вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції дослідив всі обставини справи, надані докази, оцінив вірогідності продовження та повторного вчинення домашнього насильства з огляду на численні звернення ОСОБА_3 до поліції та видачу трьох термінових заборонних приписів протягом 35 днів, обмежившись застосуванням лише частини заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 на мінімально передбачений законодавством термін 1 місяць.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо недоведеності вчинення ним дій щодо яких складались протоколи про адміністративні правопорушення, закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 ніяких доказів ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не надано, постанови суду першої інстанції про закриття провадження у відповідних справах з реабілітуючих обставин, за яких особа вважається такою, яка не вчиняла адміністративні правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Докази оскарження термінових заборонних приписів серії АА №411449 від 17.09.2023, серії АА №411450 від 12.10.2023, серії АА №411529 від 22.10.2023 та їх скасування ОСОБА_1 також не надано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває справа про визнання права власності на частину житлового будинку, а не про користування будинком, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки наявність конфліктної ситуації через спільне житло сторонами у справі не заперечується.

З огляду на встановлені обставини, недоведеність ОСОБА_1 своєї позиції будь-якими доказами, не спростування ним доводів заяви ОСОБА_3 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ОСОБА_3

ОСОБА_3 рішення суду в частині відмови в забороні ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця її проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування та в частині зменшення терміну застосування заходів тимчасового обмеження прав не оскаржувала.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 січня 2024 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар