ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1981/23 Номер провадження 22-ц/814/1132/24Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Предоляк О.С., повний текст рішення складено - 17 жовтня 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 03.06.2010 року всього у розмірі 32 746,16 грн. станом на 13.03.2023 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 03.06.2010 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які розміщені на сайті банку www.privatbank.ua, складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання ним анкети-заяви, підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, яка містить запевнення відповідача про ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження. Заявою відповідача підтверджується факт її інформування про умови кредитування у банку. Укладаючи вищевказаний договір, сторони керувалися положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлене однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Проте, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 13.03.2023 року становить 32 746,16 грн. та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 26 778,39 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 967,77 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Щодо доводів позивача відносно наявності паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, а отже, наявні підстави вважати, що відповідач ознайомлена з усіма істотними умовами договору, суд першої інстанції зазначив, що паспорт споживчого кредиту, має відомості щодо типів кредитного продукту: Універсальна, Універсальна GOLD, Platinum, MC World BlackEdition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite, в якому міститься інформація про умови кредитування. Вказаний паспорт підписаний ОСОБА_1 . Натомість, паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про те, які умови, із якою базовою процентною ставкою 42; 40,8; 36 відсотків річних прийняті відповідачем. Паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування. Тому, суд першої інстанції визнав, що паспорт споживчого кредиту не є належним та допустимим доказом погодження сторонами умов договору. Таким чином, беручи до уваги, що підписана відповідачем анкета-заява не містить умов щодо порядку та строку повернення кредитних коштів, розміру та порядку оплати процентів за користування кредитним коштами, відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язань, то вказана обставина є підставою для відмови у стягненні нарахованої банком заборгованості за відсотками. Перевіряючи обґрунтованість вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходив з того, що оскільки позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за порушення умов кредитного договору, то внесені ОСОБА_1 кошти йшли на погашення заборгованості по тілу кредиту. Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку, суд дійшов висновку, що відповідачем у повному обсязі здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту, що є підставою для відмови у задоволенні позову, адже, домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем анкета-заява не містить.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно вимог чинного законодавства, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Таким чином не можна говорити, що сума використаних кредитних коштів є меншою, ніж коштів внесених на погашення кредиту, оскільки ані відповідач, ані суд не навели розрахунку заборгованості із врахуванням відсотків, нарахованих за обліковою ставкою НБУ. Отже, висновок суду про переплату є передчасним. Зазначає, що суд міг відмовити у стягненні відсотків, оскільки не узгоджено розмір відсоткової ставки, але підстав говорити, що борг за кредитом погашено, а тим паче, що є переплата, у суду не було, даний висновок ґрунтується на припущеннях, є передчасним та зроблений без врахування вимог ст. ст. 1054, ч.1 ст. 1048 ЦК України. Зазначає, що відповідач не надав жодного доказу на спростування боргу за кредитом, натомість, заборгованість за тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача, яка наявна в матеріалах справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 03.06.2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву №б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшений до 27 000 грн.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за умовами договору та непогашенням кредиту в порядку, визначеному Умовами, станом на 13.03.2023 року утворилася заборгованість в сумі 32 746,16 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 26 778,39 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 967,77 грн. (а.с. 3-9).

Водночас, за результатами розгляду справи по суті позовних вимог, судом першої інстанції встановлено, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі, розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд першої інстанції визнав, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (03.06.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31.03.2023), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд першої інстанції також визнав, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.06.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Щодо доводів позивача відносно наявності паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, а отже, наявні підстави вважати, що відповідач ознайомлена з усіма істотними умовами договору, судом першої інстанції встановлено, що паспорт споживчого кредиту має відомості щодо типів кредитного продукту: Універсальна, Універсальна GOLD, Platinum, MC World BlackEdition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite, в якому міститься інформація про умови кредитування. Вказаний паспорт підписаний ОСОБА_1 . Натомість, паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про те які умови із якою базовою процентною ставкою 42; 40,8; 36 відсотків річних прийняті відповідачем.

Паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

При цьому, судом першої інстанції враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20) викладений правовий висновок проте, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За таких обставин, суд першої інстанції визнав, що відомості по 7 типах кредитного продукту не дозволяють суду зробити однозначний висновок про ознайомлення відповідача з умовами по конкретній картці, адже доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, що заборонено ч.6 ст. 81 ЦПК України.

Крім того, долучена до справи копія паспорта споживчого кредиту не може бути прийнята до уваги як доказ узгодження між сторонами усіх істотних умов договору кредиту, зокрема, у частині нарахування і сплати відсотків, з огляду на те, що у самому паспорті зазначено, що дата надання інформації 15.12.2021 року та вона є актуальною до 30.12.2021 року, тоді як заборгованість обрахована за період з 2015 року та станом на 13.03.2023 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що паспорт споживчого кредиту не є належним та допустимим доказом погодження сторонами умов договору.

Таким чином, беручи до уваги, що підписана відповідачем анкета-заява не містить умов щодо порядку та строку повернення кредитних коштів, розміру та порядку оплати процентів за користування кредитним коштами, відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язань, то вказана обставина є підставою для відмови у стягненні нарахованої банком заборгованості за відсотками.

Водночас, суд першої інстанції зазначив, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.06.2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

За таких обставин, стягненню підлягає виключно доведена позивачем заборгованість за тілом кредиту, якщо така заборгованість має місце.

Перевіряючи обґрунтованість вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з наступного.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від18червня 2003року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.

На підтвердження позовних вимог банком, зокрема, надано розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по кредитному рахунку на ім`я ОСОБА_1 .

Представником відповідача на спростування розрахунку банку наданий розрахунок, здійснений за даними виписки по рахунку ОСОБА_1 , згідно якого за період з 22.07.2018 року по 26.02.2022 року відповідачем знято коштів з карткового рахунку 47 188,37 грн., а внесено на рахунок 53 543,74 грн.

Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, учасниками справи не заперечується.

Оскільки позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за порушення умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що внесені ОСОБА_1 кошти йшли на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку (а.с. 50-56), судом першої інстанції встановлено, що за період з 13.07.2015 року по 01.02.2023 року ОСОБА_1 використано 83 621,60 грн. кредитних коштів, а сплачено на картковий рахунок 96 729,01 грн.

Виходячи з вище наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у повному обсязі здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту, що є підставою для відмови у задоволенні позову, адже, домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем анкета-заява не містить.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 545/2248/17.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, що 03.06.2010 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк».

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.06.2010 року, АТ КБ «ПриватБанк» вказував, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк», підписана між сторонами, є договором приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України), а Умови і Правила надання банківських послуг - публічною офертою та просив стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 26 778,39 грн. та простроченими відсотками у розмірі 5 967,77 грн., а всього 32 746,16 грн.

За результатами перегляду справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відмовляючи у стягненні процентів, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що витяги із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 03.06.2010 року шляхом підписання анкети-заяви, оскільки їх розмір та підстави нарахування сторони не погоджували.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приват-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, у формулярі анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останньою проставлено підпис під вказаними анкетними персональними даними (а.с. 12).

Разом з тим, вказана анкета-заява будь-яких відміток про тип картки (кредитної, накопичувальної, депозитної тощо), розмір кредитного ліміту, відсоткової ставки не містить.

При пред`явленні позову, банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, строків сплати заборгованості, неустойки.

Разом з цим, використання даних, наведених у витязі з Тарифів, є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, базову відсотку ставку та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, обґрунтовано визнав, що кошти, які були отримані банком, підлягають зарахуванню у заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Отже, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом з підстав недотримання позивачем вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, є обґрунтованим.

Також колегія суддів зазначає, що згідно виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитною карткою ОСОБА_1 встановлено та не заперечується сторонами у справі, що відповідач користувалася кредитними коштами шляхом зняття готівки, поповнення рахунку мобільного телефону, переказу коштів на інший рахунок тощо. Станом на липень 2018 року залишок після операції становив +0,66 грн., у період з 22.07.2018 року по 26.07.2022 року відповідачем було використано кредитних коштів на загальну суму 47 188,37 грн., шляхом зняття готівки у банкоматі, переказу коштів іншим особам, оплати товарів, поповнення рахунку мобільного телефону тощо.

Разом з тим, відповідно до вказаної виписки надходження на кредитну картку за вказаний період становлять суму 53 543,74, що перевищує суму використаних коштів.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, що заборгованість за тілом кредиту, яку просив стягнути позивач з відповідача, виходячи з виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитною карткою ОСОБА_1 , утворилася через те, що позивач суми коштів, які відповідач сплачувала, спрямовував на погашення відсотків, умови сплати, обов`язок сплати та розмір яких, як правильно було встановлено судом, не погоджено сторонами.

Таким чином, встановивши, що банком за рахунок тіла кредиту стягувалися відсотки за користування кредитом, розмір яких сторонами не узгоджувався, і тим самим збільшувалося тіло кредиту, враховуючи фактичну суму витрат та суми коштів, що була внесена відповідачем, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення з відповідача відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами у розмірі, встановленому ст. 1048 ЦК України, позивач не пред`являлися.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов