Справа № 159/3662/23 Головуючий у 1 інстанції: Чалий А. В.
Провадження № 22-ц/802/193/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з липня 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2019 року між ними розірвано. У шлюбі у них народилася дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначав, що дитина проживає разом із ним та перебуває на його утриманні. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, участі у її вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідач ОСОБА_2 є працездатною, має хороший заробіток, оскільки виїхала на роботу та проживання до Німеччини, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягувати з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 12 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 31 січня 2024 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з липня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2019 року між ними розірвано (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 01 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області (а.с.3).

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання від 28 вересня 2020 року № 14.35/5034 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає разом з батьком, позивачем по справі ОСОБА_1 (а.с.4, 5).

Факт проживання неповнолітньої дитини з батьком та перебування її на його утриманні відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не заперечувався.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав беззаперечних доказів того, що лише він утримує дочку ОСОБА_3 , а відповідач ухиляється від свого батьківського обов`язку і не приймає участі в її утриманні та вихованні. Суд вважав, що обоє батьків по можливості задовольняють потреби своєї дитини.

Однак з такими висновками суду не можна погодитися з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як передбачено ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття покладено на її батьків. Аліменти за позовом одного із батьків, з яким проживає дитина, присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, і мають бути достатніми для її гармонійного розвитку.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги (аліменти) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачем по справі ОСОБА_1 , який є батьком дитини, не надає, хоча обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд не врахував наведені положення норм матеріального права, а також ту обставину, що неповнолітня дитина проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, а також те, що відповідач, як мати дитини, в силу ст. 180 СК України зобов`язана її утримувати.

Таким чином оцінивши в сукупності наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти у розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 липня 2023 року - дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для її гармонійного розвитку. Крім того, не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про стягенння аліментів за попередній період, починаючи з 12 березня 2019 року, оскільки відповідно до ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, тоді як у цій справі встановлено, що рішення суду про стягнення аліментів між сторонами по справі не ухвалювалося та відповідно виконавчий лист на його виконання не видавався. У зв`язку з цим заявлений ОСОБА_1 позов підлягає частковому задоволенню.

Визначаючи аліменти у вказаному розмірі апеляційним судом враховується та обставина, що ОСОБА_2 надсилає дитині незначні суми грошових переказів на її картковий рахунок, придбаває подарунки, поповнює номер мобільного телефону, уклала з АТ КБ «Приватбанк» договір банківського вкладу, відповідно до умов якого, починаючи з 24 серпня 2024 року всі права на розпорядження сумою вкладу і нарахованими процентами переходять до клієнта ОСОБА_5 , її дочки, а також уклала договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби, застрахована особа - ОСОБА_5 .

Водночас вищенаведене в розумінні сімейного законодавства не є аліментами та не свідчить про надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини.

Отже, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково з наведених вище підстав.

Оскільки позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати в усіх судових інстанціях і його позов судом задоволено частково, тому судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: