Провадження №: 2-з/755/18/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши заяву відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім"ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Слободянюк А.В. (т.1 а.с.71-72)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд справи, зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання. (т.1 а.с.83-85)

21 листопада 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява (т.1 а.с.127-142)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято до спільного розгляду разом із первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини. (т.2 а.с.53-56)

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва №18 від 01 лютого 2024 року, відповідно до п.п. 2.3.52 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи.

Зазначену справу передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2024 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року справу прийнято до провадження судді Гаврилової О.В.

11 січня 2024 року відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом:

- зобов`язання ОСОБА_2 надавати можливість батьку дитини ОСОБА_1 вільно спілкуватися з донькою ОСОБА_3 кожного першого та третього четверга з 16 години по неділю до 18 години кожного місяця, без присутності матері дитини за встановленим графіком;

- зобов`язання ОСОБА_2 для збереження сімейних зв`язків та прав дитини на контакт з батьком, відвозити за власний кошт дитину ОСОБА_3 до АДРЕСА_1 для подальшого супроводу ОСОБА_4 дитини до батька ОСОБА_1 два рази на місяць у перший та третій четвер місяця з 16 години кожного місяця;

- зобов`язання ОСОБА_2 для збереження сімейних зв`язків та прав дитини на контакт з батьком, відвозити за власний кошт дитину ОСОБА_3 з АДРЕСА_1 , забираючи дитину від ОСОБА_4 два рази на місяць у першу та третю неділю місяця після 18 години кожного місяця;

- встановлення обов`язку службі у справах сім`ї та дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, службі у справах сім`ї та дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, відповідній виконавчій службі Головного управління Національної поліції Дарницького району м. Києва та відповідній виконавчій службі Головного управління Національної поліції Дніпровського району м. Києва контролювати виконання реалізації права дитини на контакт з батьком без присутності матері;

- зобов`язання ОСОБА_2 передавати дитину ОСОБА_4 , яка зобов`язується здійснювати супровід дитини від матері до батька та від батька до матері за встановленим графіком побачень дитини з батьком;

- зобов`язання ОСОБА_2 не бути присутньою та не перешкоджати батьку дитини ОСОБА_1 контакту батька з ОСОБА_3 у визначений час спілкування. (т.2 а.с.166-169).

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва №89 від 20 лютого 2024 року, відповідно до п.п. 2.3.52 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл заяви про забезпечення позову.

Заяву про забезпечення позову передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22 лютого 2024 року.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви та матеріали справи, приходить до наступного.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

За правилами ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно частини першої статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (ст. 158 СК України) або судом (ст. 159 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Крім цього, згідно із вимогами частин першої, другої 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, зі змісту статей 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

За правилами ч. 1-3 ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Отже ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 , серед іншого, посилається на те, що ОСОБА_2 виїхала з дитиною у невідомому напрямку, перебувала за межами України, зі слів родичів останньої позивачу за зустрічним позовом відомо, що ОСОБА_2 залишала дитину зі сторонніми особами. Також ОСОБА_1 зазначає про свою необізнаність щодо місця перебування дитини. Посилається на те, що з урахуванням винесення відносно нього обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , мати заявника ОСОБА_4 надає згоду на супровід дитини від матері до батька з метою забезпечення побачень з дитиною.

З цього приводу та виходячи з формулювання видів забезпечення позову, обраних заявником, суд зазначає, що ОСОБА_4 не є тією особою або органом, що має повноваження у сфері забезпечення соціальних прав дитини та сім`ї.

Також слід зазначити, що перша та остання вимоги заяви є не конкретизованими в частині встановлення графіку побачень.

Крім того, за матеріалами справи відсутні достовірні дані про фактичне місце проживання як ОСОБА_2 , так і дитини, що позбавляє суд можливості визначити конкретні органи, що здійснюватимуть контроль за виконанням ухвали, в разі задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з його необґрунтованістю та передчасністю.

На підставі викладеного, керуючись статями 149, 150, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: