Провадження №2/748/31/24
Єдиний унікальний № 748/3230/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" січня 2024 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого - судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Іващенко О.А.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Рябініна Д.Д., та в режимі відеоконференції представника відповідача - адвоката Радченка О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області з вказаним вище позовом та просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 10 липня 2023 року № 79 «Про звільнення з посади директора Седнівського ліцею Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_1 » у зв`язку із закінченням строку дії контракту, п. 2 ст. 36 КЗпП України;

-поновити ОСОБА_1 на посаді директора Седнівського ліцею Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області;

- стягнути із Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 липня 2023 року по день ухвалення рішення судом, в сумі з урахуванням даних з довідки Відповідача про заробітну плату Позивача за два останні відпрацьовані місяці, які передували даті звільнення Позивача з роботи, а саме: за травень та червень 2023 року.

Позов мотивований тим, що між сторонами не було досягнуто згоди про припинення контракту. Крім того, Позивачка не була ознайомлена належним чином з розпорядженням в.о. Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області Мориляк Т.М. від 10 липня 2023 року № 79 та їй не була видана Відповідачем трудова книжка зі здійсненням всіх записів до неї.

У відзиві на позов Відповідач в задоволенні позовних вимог просить відмовити( а.с. 53-56), вказуючи, що виходячи з системного аналізу положень п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП та висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 377/169/20 (провадження № 61-13316св21), у Відповідача був відсутній обов`язок погоджувати з Позивачем припинення контракту у зв`язку із закінченням строку його дії, оскільки у контракті було оговорено строк його дії, з яким погодилися сторони та підписали, а тому припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії не потребувало волевиявлення працівника.

Що стосується доводів Позивачки, що її не було ознайомлено належним чином з оскаржуваним розпорядженням про звільнення, у відзиві зазначено, що на другій сторінці розпорядження міститься особистий підпис Позивачки про ознайомлення та отримання даного розпорядження. Поставивши підпис у розпорядженні Позивачка не вказала, що їй щось було не зрозуміло з оскаржуваного розпорядження.

Що стосується доводів Позивачки, що їй не була видана трудова книжка зі здійсненням всіх записів до неї, у відзиві зазначено, що такі доводи Позивачки в повній мірі спростовуються витягом з Книги обліку руху трудових книжок, яка ведеться в Седнівській селищній раді, де під № 71 міститься відмітка про отримання Позивачем трудової книжки 20.07.2023 року, в т.ч. в графі «розписка працівника в отриманні трудової книжки» стоїть особистий підпис Позивача. Також зазначає, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження про звільнення, трудова книжка Позивачки у Відповідача була відсутня. Оскільки з початком військової агресії російської федерації та з метою недопущення втрати документів своїх працівників, всі трудові книжки були роздані працівникам та знаходилися особисто у них на зберіганні. В подальшому, з метою отримання трудової книжки та внесення запису про звільнення, Відповідачем було надіслано Позивачці листа від 19.07.2023 року за № 02-27/873 з проханням надати трудову книжку (копія листа додано до відзиву). На дану вимогу, Позивачкою була надана трудова книжка, а Відповідачем був внесений до неї відповідний запис про звільнення.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивачка зазначила, що вона належним чином виконувала свої обов`язки, неодноразово отримувала подяки, нарікань на організацію освітнього процесу не було, а тому вважає, що підстав не продовжувати з нею контракт у відповідача не було. За 2 тижня до закінчення контракту вона написала заяву про продовження з нею контракту ще на 4 роки, але було видано розпорядження про її звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Представник позивача зазначив, що відповідач за своєю ініціативою звільнив позивачку, при цьому жодним чином не обґрунтував причини для її звільнення.

Позивачка не заперечувала, що 31.08.2022 нею був підписаний контракт на заміну втраченого. Вважає, що первинний контракт був втрачений відповідачем навмисно, оскільки в ньому було вказано щодо пролонгації контракту на 4 роки, якщо не буде у неї порушень. Зазначила, що відновлений контракт не містить умов щодо пролонгації, але вона його підписала. Термін дії контракту, як у відновленому так і в первинному контрактах один і той же до 20.07.2023. Також позивачка в судовому засіданні зазначила, що вона не заперечує проти тверджень відповідача у відзиві щодо отримання нею розпорядження про її звільнення та трудової книжки із записом про її звільнення. З 25.07.2023 вона працює в іншій установі.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.12.2023 позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на доводи викладені у відзиві. Після оголошеної перерви не з`явився, надавши через систему «Електронний суд» додаткові пояснення. Підстави, передбачені ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи відсутні, тому провадження у справі продовжено у відсутності представника відповідача.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до Статуту Седнівського ліцею Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, затвердженого Седнівською селищною радою, рішення від 20.08.2021, Седнівський ліцей Седнівської селищної ради створений як заклад загальної середньої освіти рішенням Седнівської селищної ради 9 сесії 8 скликання від 20.08.2021, перебуває у комунальній власності Седнівської територіальної громади.

Засновником ліцею є - Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області ( п.1.1).

У п.4.4. передбачено, що при призначенні на посаду з директором укладається контракт, у якому визначаються права, строк найму, умови його матеріального та соціального забезпечення, з урахуванням гарантій, передбачених чинним законодавством України, обов`язки і відповідальність перед засновником та трудовим колективом ліцею.

Судом у справі встановлено, що 12 липня 2021 року на засіданні конкурсної комісії з проведення конкурсу на посаду директора Комунального закладу Седнівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад-дошкільний навчальний заклад» Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області визнано переможцем конкурсу за підсумковим рейтингом ОСОБА_1 , та рекомендовано селищному голові укласти з нею контракт терміном на 2 роки ( а.с.131-132).

Розпорядженням №156 від 19.07.2021 селищного голови Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області Сергія Маслова, призначено ОСОБА_1 з 20.07.2021 на посаду директора Комунального закладу Седнівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад-дошкільний навчальний заклад» Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, з укладенням з нею строкового трудового договору (контракту) строком на 2 роки з 20.07.2021 по 20.07.2023 з оплатою праці згідно штатного розпису за 16-м тарифним розрядом з Єдиної тарифної сітки (а.с.133).

31 серпня 2022 року Седнівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області, в особі в.о. селищного голови Мориляк Т.М., як Роботодавцем та ОСОБА_1 , як з директором Седнівського ліцею Седнівської селищної ради було підписано оновлений контракт на заміну втраченого внаслідок військових дій та окупації (а.с.79-87).

У відповідності до умов п. 1.2. цей контракт є трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між Директором і Роботодацем.

Згідно п. 8.1. контракт діє з 20 липня 2021 року по 20 липня 2023 року.

Відповідно до п.8.5. умови контракту можуть бути змінені тільки за згодою Сторін у письмовій формі.

У відповідності до умов п. 1.5. прийняття Директора на посаду здійснюється Роботодацем на підставі позитивного рішення конкурсної комісії. Звільнення Директора із займаної посади здійснюється на підставі розпорядження селищного голови (в.о.голови) Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, у порядку та на підставах встановлених чинним законодавством України.

10 липня 2023 року В.о. голови Седнівської селищної ради Мориляк Т.М. видано розпорядження № 79 «Про звільнення з посади директора Седнівського ліцею Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_1 », на підставі якого ОСОБА_1 була звільнена з 20.07.2023 згідно з п.2 ст.36 КЗпП України, з підстави передбаченої п.1.5 Контракту від 31.08.2022, у зв`язку з закінченням строку дії контракту (а.с. 61).

З даним розпорядженням ОСОБА_1 була ознайомлена та його отримала 11.07.2023, про що свідчить відповідний запис та підпис позивачки на другій сторінці розпорядження, що не заперечувалося нею у судовому засіданні.

Відповідно до частин 1, 12,13 статті 39 Закону України "Про повну загальну середню освіту" керівник державного, комунального закладу загальної середньої освіти обирається на посаду за результатами конкурсу, що проводиться відповідно до вимог цього Закону та положення про конкурс, затвердженого засновником або уповноваженим ним органом (посадовою особою).

Трудовий договір укладається на шість років на підставі рішення конкурсної комісії. Після закінчення строку, на який укладено строковий трудовий договір, трудові відносини припиняються та не можуть бути продовжені на невизначений строк.

З особою, яка призначається на посаду керівника закладу загальної середньої освіти вперше, укладається трудовий договір строком на два роки. Після закінчення строку дії такого строкового трудового договору та за умови належного його виконання сторони мають право продовжити строк дії відповідного строкового трудового договору ще на чотири роки без проведення конкурсу.

Керівник закладу загальної середньої освіти звільняється з посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору або достроково відповідно до вимог законодавства та умов укладеного трудового договору.

Припинення трудового договору з керівником державного чи комунального закладу загальної середньої освіти у зв`язку із закінченням строку його дії або його дострокове розірвання здійснюється відповідною посадовою особою засновника (головою відповідної ради чи керівником державного органу) або керівником уповноваженого ним органу (структурного підрозділу з питань освіти) з підстав та у порядку, визначених законодавством про працю.

Згідно частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

У пункті 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 703/2695/19 (провадження № 61-14979св20) вказано, що «відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України). Верховний Суд зазначає, що укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим».

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року в справі № 591/5815/18 (провадження № 61-5154св20) зроблено висновок, що «підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України».

У даній справі, суд прийшов до висновку, що підписання ОСОБА_1 31 серпня 2022 року контракту на заміну втраченого вказує на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і в межах строку, що визначені у контракті, а також на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений.

Вiдповiдно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження Позивачки про те, що первинний контракт передбачав пролонгацію заперечується стороною відповідача та не доведені Позивачем, а тому є припущенням.

Щодо доводів Позивачки на незаконність її звільнення з ініціативи роботодавця суд зазначає наступне.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця визначені ст. 40 КЗпП України, а ст. 41 КЗпП України визначені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов.

Додаткові підстави для звільнення з ініціативи роботодавця може містити контракт (п. 8 ст. 36 КЗпП України).

При звільненні з підстав, встановлених у контракті, але не передбачених чинним трудовим законодавством, слід посилатися на п. 8 ст. 36 КЗпП України із зазначенням відповідного пункту контракту.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Таким чином, закінчення строку дії контракту і видання у зв`язку із цим наказу (розпорядження) про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини. У такому разі звільнення має бути проведено саме на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України закінчення строку дії контракту.

Проаналізувавши наведені правові норми, суд не бере до уваги твердження Позивачки про її звільнення з ініціативи роботодавця.

Враховуючи те, що звільнення Позивачки відбулося з дотриманням положень чинного законодавства у зв`язку з закінченням строку дії контракту, на який його було укладено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування розпорядження №79 від 10.07.2023 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлення ОСОБА_1 на роботі.

З урахуванням відсутності підстав для скасування розпорядження №79 від 10.07.2023 року та поновлення ОСОБА_1 на роботі, відсутні підстави і для задоволення позову щодо стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 259, 263- 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області (15522, Чернігівська область, Чернігівський район, смт. Седнів, вул. Я. Лизогуба,21, ).

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному повний текст рішення складено 22.01.2024.

Суддя: С.П. Меженнікова