Провадження № 2/161/1190/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м. Луцьк Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Жежерун Д. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2023 року позивач ОСОБА_3 через свого представника адвоката Терлецького О. М. звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2023 року було розірвано. 09 вересня 2023 року позивач одружилась вдруге, внаслідок чого змінила прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . Від шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 вказує, що відповідач упродовж тривалого часу не цікавиться життям його дочки та не надає допомоги на її утримання. За таких обставин, враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позивач вважає необхідним визначити розмір аліментів, які має сплачувати відповідач у частці від його заробітку, а саме: 1/4 частину всіх видів його доходів.

На підставі наведеного позивач просить стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04 січня 2024 року до суду від представника відповідача адвоката Щадей Н. В. надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_2 , незважаючи на розірвання шлюбу з позивачем, любить та піклується про свою доньку. Відповідач повідомляє про існуючу домовленість з позивачем, відповідно до якої він надсилає кошти на рахунок колишньої дружини на утримання дочки ОСОБА_8 в розмірі 3000 гривень. Наведене свідчить, що відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання дочки. На переконання відповідача, ОСОБА_3 не мала жодних обґрунтованих причин для звернення до суду з цим позовом, а тому підстав для відшкодування їй судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката немає. Відповідач категорично заперечує щодо стягнення з нього вказаних судових витрат.

12 січня 2024 року до суду від представника позивача адвоката Терлецького О. М. надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача висловлює доводи на спростування аргументів відзиву.

Представник позивача адвокат Терлецький О. М. в судове засідання не з`явився, заявою від 17 січня 2024 року просить розгляд справи здійснювати без його участі та без участі позивача.

Представник відповідача адвокат Щадей Н. В. у відзиві на позовну заяву просить розглядати справу за відсутності сторони відповідача.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України).

Суд установив, що сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11 липня 2019 року виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області (а. с. 6).

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 Луцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується що 09 вересня 2023 року позивач уклала шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_5 (а. с. 7).

Частиною першою ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Частиною першою ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, це зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що малолітня дочка сторін ОСОБА_8 проживає з матір`ю, яка її доглядає, виховує та матеріально утримує.

З досліджених письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище відповідача, оскільки останній документально не підтвердив види та розмір своїх доходів, хоча у своєму відзиві підтверджує, що він проживає та працює за межами України.

На підставі наведеного, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд вважає за можливе визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним і є достатнім для забезпечення розумних потреб малолітньої дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надала такі докази: Договір про надання правової допомоги від 22 вересня 2023 року, який укладено між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Олександра Терлецького» в особі адвоката Терлецького О. М. (а. с. 18). Відповідно до п. 3.1 цього договору вартість послуг (гонорар) адвоката визначається з розрахунку 500 гривень за 1 годину роботи; Акт приймання-передачі від 22 вересня 2023 року, в якому зазначено прогнозовану тривалість робочих годин адвоката (12 годин) за підготовку позовної заяви та супровід справи в суді першої інстанції до отримання рішення суду; копі. Квитанції до прибуткового касового ордера № 89 від 22 вересня 2023 року, якою підтверджується, що ОСОБА_1 сплатила адвокату Терлецькому О. М. 6000 гривень.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що гонорар адвоката формується з дотриманням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» самостійно адвокатом.

Правнича допомога є специфічною послугою - складно визначити її універсальну вартість, що пов`язано із індивідуальністю кожної справи. Саме тому, розмір гонорару адвокатів визначається за їх домовленістю із клієнтом. Як адвокат визначає гонорар - виходячи із власних міркувань, при цьому враховується складність справи, досвід, кваліфікація, фінансова можливість клієнта, завантаженість та інші обставини.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої (правової) допомоги.

Стаття 59 Конституції України проголошує, що кожен має право на професійну правничу допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України встановлено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що в позивача не було потреби в отриманні правничої допомоги адвоката в цій справі. Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Вказана норма Конституції України гарантує можливість будь-якій особі незалежно від характеру спірних правовідносин отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Одночасно, суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, а саме: Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд ураховує: складність справи, тривалість її розгляду, обсяг доказів у справі, участь адвоката у судових засіданнях та його процесуальну поведінку, час, затрачений адвокатом при здійсненні представництва інтересів позивача в суді, заяву відповідача про неспівмірність обсягу фактично проведеної адвокатом позивача роботи та розміром його гонорару.

З наведених мотивів суд, враховуючи критерій розумної необхідності, критерій співмірності витрат на правничу допомогу зі складністю спірних правовідносин, дійшов висновку про зменшення розміру компенсації позивачу витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача в користь позивача 2000 гривень витрат на правничу допомогу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,279,352,354,430 ЦПК України, ст. ст. 110, 111, 112, 180-182, 184 СК України, Законом України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 03 листопада 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути ОСОБА_2 в дохід держави 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень на професійну правничу допомогу.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Дата складення повного тексту рішення 19 січня 2024 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду О. М. Гринь