ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3948/23
Провадження № 2/210/169/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 січня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Кучевасова А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовомОСОБА_1 до Територіальна громада в особі Криворізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона на початку 2001 року домовилась з ОСОБА_2 , власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Домоволодіння) про користування земельною ділянкою та господарськими спорудами з метою вирощування городини, оскільки він нею взагалі не користувався. Згодом ОСОБА_2 запропонував придбати в нього Домоволодіння. Як виявилось ОСОБА_2 не був власником домоволодіння, останнє не зареєстровано в бюро технічної інвентаризації, що унеможливлювало оформити відповідну угоду. За життя ОСОБА_2 так і не зареєстрував жодних прав на домоволодіння, а Позивач продовжувала користуватись земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка не була оформлена у встановленому порядку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Після смерті ОСОБА_2 позивач почала доглядати Домоволодіння, в якому за життя проживав ОСОБА_2 . Впродовж 22 років жодних осіб, які б претендували як спадкоємці на домоволодіння не виявилось.

Позивач зазначає, що вона за власний рахунок здійснила у будинку косметичний ремонт, замінила водопровідні труби. Також була здійснена заміна електролічильника, заміна електропроводки по всьому будинку. Позивач уклала новий договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, була сплачена заборгованість за світло. Оплачує комунальні послуги.

Аргументи учасників справи

Позивач та її представник під час судового розгляду підтримали позов в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Додатково зазначили, що разом з паном ОСОБА_2 мешкала жінка на ім"я ОСОБА_4 , і після смерті ОСОБА_2 вона залишила домоволодіння, та віддала на зберігання документи, які мав померлий. Позивачка самостійно здійснила похованням пана ОСОБА_2 . Будинок був безхозний, чи були спадкоємці ані позивачу ані представнику не відомо.

Позивач також суду зазначила, що після смерті ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 оселились наркомани, і лише через 1,5 роки вона спромоглась їх вигнати, та почала наводити в ньому порядки і так як на будинок ніхто не заявив про свої права, вирішила зробити там косметичний ремонт, полагодити його , підтримувати в належному стані, та сплачувати рахунки.

Відповідач отримав копію позову 27 листопада 2023 року (а.с. 82).

Відзив скеровано на електронну пошту суду 05 грудня 2023 року (а.с.82). Процесуальні строки дотримано.

У відзиві представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, з тих підстав, що Позивачка достеменно знала хто власник Домоволодіння, сам по собі факт користування позивачем всім Домоволодінням не є підставною для виникнення у неї права власності за набувальною давністю, враховуючи що вона була завжди обізнана про власника і тому наведені обставини виключають ознаку добросовісного володіння майном.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Пан ОСОБА_2 був без обох ніг, вживав алкогольні напої. Позивачку ОСОБА_7 свідок бачила там часто, вона допомогала ОСОБА_2 по господарству, так як той не мав можливості самостійно все робити. Свідку не відомо, чи хтось доглядав ОСОБА_2 , знає лише, що в останнього дітей не було. Чи була у нього дружина чи інші родичі, свідку не відомо. Після його смерті ніхто в будинок не з"явився, прав не заявляв та ним через деякий час почала опікуватись позивач.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала суду, що ОСОБА_2 деякий час мешкав з пані ОСОБА_4 , де ця жінка зараз не відомо, вона виїхала після смерті ОСОБА_2 .. Чи мав ОСОБА_2 дітей свідку не відомо, він був інвалідом і ОСОБА_7 йомучас від часу допомагала. Більш ніж 20 років домоволодінням опікується ОСОБА_1 , оскільки після смерті ОСОБА_2 там оселились наркомани та п"яниці, які постійно вживали спиртні напої, і занедбували будинок. Після смерті ОСОБА_2 будинок був безхозним, ніхто на нього так і не претендував, тому ОСОБА_1 почала за будинком доглядати, підтримувати в належному стані.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до рішення № 30/161 виконкому Дзержинського районного ради депутатів трудящих від 03 квітня 1981 року прийнято затвердити акти на приймання в експлуатацію домоволодіння на громадян району: ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , жила площа 31.9 (а.с.11).

В подальшому ОСОБА_11 помирає та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.1981 року на спірне майно за адресою: АДРЕСА_1 отримує право дружина померлого ОСОБА_12 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_12 , яка померлаІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9), ОСОБА_2 отримує свідоцтво про право на спадщину на Домоволодіння, видане 04.11.1989р. державним нотаріусом Рукавіциною Н.В., зареєстроване в реєстрі за № 13844 (а.с.7).

На генеральному плані (схема) до спірного домоволодіння вказано користувача ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_12 (а.с.15).

Згідно архівної справи, станом на 31.12.2012р, право власності на нерухоме майно за адресою по АДРЕСА_1 зареєстроване в КП «Криворізьке РБТІ «ДОР» на імя ОСОБА_13 (російською мовою) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.08.1981р Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1938 (а.с.64).

Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило, що земельній ділянці за адресою по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку кадастровий номер не присвоювався, права власності/користування також відсутні (а.с.69).

З свідоцтва про право на спадщину, виданого 18.08.1981 року державним нотаріусом Третьої Криворіжської державної нотаріальної контори Турік В.П. на ім"я ОСОБА_12 успадкувала після смерті ОСОБА_11 домоволодіння разом із земельною ділянкою, яка належала спадкоємцю на підставі договору про надання ділянки у безстрокове користування від 19.11.1941р. (а.с. 10 зворот).

Позивачем представлено ряд доказів, що остання користувалась та належно утримувала спірне майно.

Зокрема, 30 травня 2008 року ОСОБА_1 вписана як споживач за адресою АДРЕСА_1 у Акті про пломбування засобів обліку електроенергії (а.с.16).

Також 30 травня 2008 року за вказаною адресою відбулась заміна лічильника електроенергії (а.с.17). На звороті вказаної довідки зафіксована переплата за електроенергію у розмірі 9310 грн (а.с.17 зворот).

16 липня 2012 року ОСОБА_1 уклала договір № Дз12/1720 з КП «Кривбасводоканал» про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.18).

Суду також пресдатвлені копії квитанцій з яких встановлено, що ОСОБА_1 сплачувала комунальні платежі за адресою АДРЕСА_1 (а.с.20- 24).

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась (а.с.25).

Мотивувальна частина. Позиція суду та застосовані норми права.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 15 цього Кодексу, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкту володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. Водночас володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначається як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) та від 22 лютого 2021 року у справі № 607/21758/19 (провадження № 61-18513св20), від 11 листопада 2022 року у справі № 547/200/21 (провадження № 61-3172св22), від 29 вересня 2023 року у справі № 1522/9367/12 (провадження № 61-1662св22)

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище тобто передбачених чинним законодавством умов у їх сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Висновки суду

Цивільний кодекс України, який визначає інститут позовної давності набирав чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно з частиною 8 "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Досліджені судом докази по справі свідчать про те, що за життя ОСОБА_2 до 2002 року між позивачем та померлим не було досягнуто домовленостей щодо домоволодіння, яке є предметом судового розгляду. Померлий проживав у домоволодінні з жінкою, а позивач за своєю адресою . Час від часу ОСОБА_1 допомогала померлому по господарству, враховуючи його стан здоров"я.

ОСОБА_2 за життя не оформив відповідно до чинного на той час законодавства правовстановлюючі документи, і не видавав доручень на позивача здійснити такі дії.

З письмових матеріалів справи вбачається, що власником домоволодіння, щодо якого заявлено позов є ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після її смерті, та отримав свідоцтво про право на спадщину, нездійснивши реєстрацію домоволодіння в бюро технічної інвентаризації, як того вимагав закон.

Після смерті ОСОБА_2 , у будинку ніхто не залишився проживати, за свідченням свідків, жінка, яка проживала з померлим виїхала, та в будинку оселились безхатченки, які занедбували його. Жодна особа не заявила про свої права на домоволодіння, спадкоємці не відомі, тож Позивач добросовісно та відкрито почала користуватись будинком, і в подальшому володіти ним.

Згідно з витягу зі спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_2 спадщина не відкривалась , спадкова справа не заводилась.

Тобто, фактично, хоча ОСОБА_2 і вступив у володіння майном у порядку спадкування, про те за життя не склав заповіту, не видав доручень на управління його майном, та будь-хто не заявив про свої права на домоволодіння у порядку спадкування за законом.

Отже, враховуючи що домоволодння, яке є предметом позову, залишилось безхазяйним майном, юридично без власника, позивач не мала домовленостей щодо користування цим будинком із фактичним власником, який помер, спірне майно набуло статусу безтитульного, що є однією із необхідних умов для набуття права власності саме за набувальною давністю.

Безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.

Щодо доводів сторони відповідача про те, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Судом встановлено, що останній власник будинку АДРЕСА_1 - пан ОСОБА_15 , якого знала Позивачка, помер у ІНФОРМАЦІЯ_1. Жодна особа не звернулась до нотаріуса з метою успадкувати спірне домоволодіння. Доказів протилежного, стороною відповідача суду не представлено, свідками в судовому засіданні не засвідчено.

Доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні відомості зі спадкового реєстру спростовуються дослідженим у судовому засіданні витягом зі спадкового реєстру за № 73145889 від 11.07.2023р. (а.с. 25).

Отже домоволодіння АДРЕСА_1 з 2002 року є об`єктом який не має власника тобто є безхазяйною річчю,.

Тому суд, приходить до висновку, що Позивач, добросовісно, відкрито і безперервно володіла/користувалась спірним майном протягом 22 років.

Свідки, та письмові докази підтвердили, що ОСОБА_1 відкрито володіла майном, що відповідно є однією із умов для набуття права власності за набувальною давністю. А саме володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Саме ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки, що ОСОБА_1 займалась городом, прибирала територію. А письмові докази доводять, що ОСОБА_1 більш ніж 10 років утримувала будинок відповідно до чинних норм законодавства, викликала спеціалістів з метою обслуговування лічильника електроенергії, уклала договір з метою отримання постачання води, сплачувала комунальні послуги. тощо.

За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Відповідач, як орган місцевого самоврядування упродовж більше ніж як 20 роки не звертався до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, тобто свій обов"язок не виконав, що також підтверджує, що домоволодіння, яке є предметом позову немає власника, і на нього ніхто не претендує.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що Позивачка підтвердила існування правових підстав (добросовісність, безтитульність, безперервність) для задоволення позову та визнання за нею права власності на спірне майно за набувальною давністю, оскільки нею надано ряд доказів правомірності заволодіння майном.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 41, 47, 55 Конституції України, ст.ст. 81, 89, 141, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальна громада в особі Криворізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності за набувальною давністю на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку А-І, загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 31,90 кв.м., сараїв Б.В, туалету Г, водоколонки І, забору №1,

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення складено та підписано 26 січня 2024 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_3 ;

- відповідач: Територіальна громада в особі Криворізької міської ради, , м. Кривий Ріг, пл.. Молодіжна, б. 1.

Суддя: О. В. Чайкіна