Справа № 761/1996/24
Провадження № 2-з/761/82/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Волошин В.О.

при секретарі: Харечко О.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Трушківської Лесі Вікторівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

В січні 2024р. до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, що належить на йому на праві власності, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 112 865,37 доларів США.

Заяву про забезпечення позову вмотивовано тим, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договори позики від 06 вересня 2021р. у сумі 112 865,37 доларів США. Підставою позову, позивачем визначено те, що відповідач у передбачений у розписці строк, а саме до 31 грудня 2021р. не виконав грошове зобов`язання, не повернув позивачу отримані грошові кошти. Наразі відповідач уникає зустрічей та будь-якого спілкування з позивачем. Крім того, позивачу відомо, що відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом договору іпотеки у забезпечення виконання зобов`язань за іншим договором позики.

Тому, з метою запобігання вчиненню відповідачем таких дій, як приховування грошових коштів, зменшення їх кількості, перереєстрація прав на майно, що належить відповідачу, з метою ухилення виконання грошових зобов`язань за розпискою від 06 вересня 2021р., позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, що належать відповідачу у межах заявленої суми позовних вимог у розмірі 112 865,37 доларів США.

Під час вивчення матеріалів заяви, суд прийшов до висновку, що вказана заява підлягає поверненню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Пунктом 2) ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, частиною 6 ст. 187 ЦПК України встановлено, що у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

В той же час, відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

У позовній заяві зазначено адресу відповідача: АДРЕСА_2 .

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, однак отримано відповідь, в якій зазначено, що дану особу за запитом не знайдено.

Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Як вбачається з відповіді №419740 від 25 січня 2024р. з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами таку особу не знайдено.

Разом з тим, позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності відповідачу.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

З огляду на викладене, суд позбавлений можливості перевірити чи підсудна вказана справа саме Шевченківському районному суду м. Києва, разом з тим, і перевірити підсудність заяви про забезпечення позову, у відповідності до п. 2) ч. 1 ст. 152 ЦПК.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Крім того, у відповідності до п. 7) ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Із змісту прохальної частини заяви вбачається, що позивач просить вжити заходи забезпечення позову у вказаній справі шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, які знаходяться на усіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, що належить відповідачу на праві власності, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог.

Щодо вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано суду відомостей про наявність конкретних рахунків, які належать відповідачу, їх номери, інші реквізити, назви відповідних установ, в яких вони відкриті, що всупереч ч. 3 ст 150 ЦПК України, позбавляє суд можливості визначити співмірність вжиття такого заходу забезпечення із заявленими позивачем вимогами у справі.

Щодо вжиття заходу забезпечення, шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності слід зазначити наступне. Зі змісту заяви та долучених доказів вбачається, що позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , проте в прохальній частині заяви про вказану квартиру не зазначається, натомість зазначена неконкретизована вимога накласти арешт на «майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 ».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ч.3 ЦПК України).

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Тому на підставі ст. 153 ч. 10 ЦПК України заяву про забезпечення позову необхідно повернути заявнику.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Трушківської Лесі Вікторівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - повернути заявнику.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: