У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року м. Ужгород

головуючого судді Дегтяренко К.С.

за участю секретаря судових засідань Чейпеш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді, матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 , на дії Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із скаргою на дії Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якій просить:

- строк на подання даної скарги поновити як пропущений з поважних причин;

- визнати дії відділу Державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження № 52511191 щодо недодержання строків вчинення виконавчих дій, що потягло з собою винесення неправомірної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу;

- скасувати постанову від 20 вересня 2023 року про повернення виконавчого документу стягувачу, як винесену поза межами строків виконавчого провадження та зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження через неможливість стягнення та закінчення строку виконавчого провадження з усіма наслідками закінчення, а саме: зняттям арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників тощо.

В обгрунтування скарги посилається на наступне, на виконанні Ужгородського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту ДВС) перебувало виконавче провадження № 52511191 від 03 жовтня 2016 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 308/4567/13, виданого Ужгородським міськрайонним судом 01.09.2015 року, де скаржник є боржником, а стягувачем - ПАТ «ПриватБанк», про: «Передати в заклад шляхом вилучення у ОСОБА_1 предмет застави - автомобіль VOLKSVAGEN, модель: Passat, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 ».

У межах даного провадження 25 жовтня 2016 року було винесено постанову про накладення арешту всього належного йому - боржнику ОСОБА_1 майна, хоча йдеться про передачу в заклад автомобіля.

Потім до 2020 року не вчинялося жодних дій по даному виконавчому провадженню й таке було передано іншому виконавцю, який знову нічого не робив до 26 липня 2022 року, коли була винесена постанова про зміну реєстраційних даних.

Про цю постанову скаржнику стало відомо у серпні 2023 року із додатка «Дія», через що він зрозумів, що не зважаючи на сплив строків проведення виконавчих дій, відсутність майна, що підлягало передачі в заклад, провадження ще не закрито. Оскільки, зазначеними діями державних виконавців було порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», що потягло за собою грубе порушення його прав власності, гарантованих Конституцією України, він 03 серпня 2023 року звернувся до ДВС із аргументованою заявою про винесення постанови про закриття виконавчого провадження № 52511191 від 03 жовтня 2016 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 308/4567/13, виданого Ужгородським міськрайонним судом 01.09.2015 року, де боржником є - ОСОБА_1 , а стягувачем - ПАТ «ПриватБанк», про: «Передати в заклад шляхом вилучення у ОСОБА_1 предмет застави - автомобіль VOLKSVAGEN, модель: Passat, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 », та зняття арешту з усього належного боржнику ОСОБА_1 майна.

Так як, у порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про виконавче провадження» протягом 30 календарних днів жодної відповіді він не отримав, 25 вересня 2023 року ДВС було направлено нагадування щодо вирішення питань, поставлених у заяві від 03 серпня 2023 року.

Листом ДВС № 90086 від 03.10.2023 року було повідомлено, що виконавчий лист повернуто стягувачу, а підстави для зняття арешту відсутні, без надіслання відповідної копії постанови та без зазначення конкретної підстави, чому арешт з майна не знято.

У зв`язку із вищезазначеним, 25 жовтня 2023 року він знову звернувся до ДВС із проханням конкретно вказати, яка саме підстава перешкоджає зняттю арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачу та які конкретно дії слід вчинити боржнику для вирішення питання зняття арешту з метою усунення перешкод у користуванні майном та захисту порушених прав власності.

24 листопада 2023 року було отримано відповідь ДВС № 18745/23 від 17 листопада 2023 року, де роз`яснено, що на думку виконавців, підстави для зняття арешту з належного йому майна відсутні в силу ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», з чим він категорично погодитися не може.

Таким чином про відмову зняти арешт з належного йому нерухомого і рухомого майна, тобто про порушення його прав та інтересів, він дізнався 24 листопада 2023 року із листа ДВС № 18745/23 від 17 листопада 2023 року, що підтверджується оригіналом конверта та Довідкою Укрпошти про вручення поштового відправлення, тому дана скарга подається у межах передбаченого законодавством десятиденного строку на оскарження дій виконавця (ст. 449 ЩІК України).

Незаконність дій виконавця полягає в тому, що, з`ясувавши факт відсутності у нього як боржника автомобіля, який він повинен передати стягувачу, він своєчасно у межах шестимісячного строку не повернув виконавчий документ стягувачу, після спливу трьох років не закрив виконавче провадження як таке, що не може бути виконаним у зв`язку з відсутністю майна, що має бути передано в заклад (неможливість виконання) та не зняв арешт з майна із виключенням його з Реєстру.

Тобто, протягом 6-ти місяців, встановивши, що автомобіль, який повинен був бути вилучений у боржника та переданий в заклад Банку, у боржника відсутній, розшукати його неможливо, так як він надав його волонтерам в зону АТО ще в 2014 році і де він знаходиться йому невідомо, виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Таким чином, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу повинна була бути винесена не пізніше 05 квітня 2017 року (6-ть місяців з дня відкриття провадження), а не 20 вересня 2023 року із мотивацією - повернуто стягувану, оскільки транспортний засіб боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. При цьому, розшук автомобіля у межах даного провадження не оголошувався і законом встановлено строк 6-ть місяців з дня відкриття провадження, а не рік з дня оголошення розшуку.

Таким чином після спливу трирічного строку, виконавець повинен був закінчити дане виконавче провадження, знявши арешт з майна боржника, а не виносити постанову про передачу виконавчого провадження іншому виконавцю після чотирьох років бездіяльності.

Через три роки 20 вересня 2023 року не було жодних підстав для винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій.

У порушення всіх строків та вимог закону замість закінчення виконавчого провадження, виконавчий лист № 308/4567/13, виданий Ужгородським міськрайонним судом 01.09.2015 року, постановою державного виконавця від 20 вересня 2023 року повернуто стягувану, оскільки транспортний засіб боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку.

Вважає дії ДВС щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувану замість постанови про закінчення виконавчого провадження протиправними та такими, що унеможливили зняття арешту з майна боржника та інші обтяження, вчинені у межах виконавчого провадження № 52511191, що грубо порушує його майнові права.

Оскільки виконавчий документ у даному випадку повторно на виконання не буде подано із-за неможливості його виконання, ДВС згідно положень ст. 39 Закону «Про виконавче провадження» повинен був закінчити виконавче провадження з усіма наслідками закінчення.

У зв`язку з наведеним просить скаргу задовольнити.

Представником Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було подано відзив на скаргу, у якому просять у задоволенні скарги відмовити і з підстав у ньому викладених.

В судове засідання 18.03.2024 року:

-скаржник не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про проведення судового розгляду у його відсутності на підставі поданих ним доказів;

- представник ВДВС не з`явився, про день та час розгляду скарги був повідомлений у встановленому порядку, будь яких заяв та клопотань на адресу суду не подав.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, про можливість розгляду скарги за відсутності скаржника та представника ВДВС.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні обставини:

на виконанні у Відділі ДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавчі провадження № 52511191 від 03 жовтня 2016 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 308/4567/13, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 01.09.2015 року Закарпатської області про передачу в заклад шляхом вилучення у ОСОБА_1 предмета застави - автомобіля VOLKSVAGEN, модель: Passat, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKZ0A000360650 від 25.03.2003 року в сумі 21991,58 (Євро), що за курсом 11,07 відповідно до службового розпорядження НБУ №417/95 від 14.03.2011 року складає 243400,10 грн.

03.10.2016 року державним виконавцем Ужгородського MB ДВС. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

24.10.2016 винесено постанову про арешт майна боржника відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження».

Автомобіль VOLKSVAGEN, модель: Passat, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: 00132РТ перебуває в розшуку починаючи з 04.10.2016 року та на даний час його не знайдено.

За повідомленням скаржника, вищевказаний транспортний засіб, ще в 2014 році переданий ним в АТО.

20.09.2023 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме транспортний засіб боржника не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) й визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативноправовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідност. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.7 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, такими підставами, зокрема є, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника

має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), і необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку Дз значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність| у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно ч .2 п. |21 III розділу Інструкції з організації примусового виконання рішень: у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого пунктом 13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз норм ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, теж свідчить про те, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі) при умові стягнення виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Однак, судом встановлено, що виконавче провадження завершено не у зв`язку з виконанням виконавчого документу, а у зв`язку з тим, що транспортний засіб боржника не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку, на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, станом на день розгляду скарги, рішення суду не виконано, а стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником.

При цьому як вбачається з матеріалів скарги, скаржник ОСОБА_1 , будь яких інших заходів для виконання рішення суду, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKZOA000360650 від 25.03.2003 року не вживав, однак ніщо не перешкоджає боржнику у даному випадку ОСОБА_1 добровільно виконати рішення суду, що є його обовязком згідно з вимогами ст.129 Конституції України та ст.14 ЦПК України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону.

Щодо строків завершення виконавчого провадження, які на думку скаржника пропущені державним виконавцем, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як вбачається, з матеріалів скарги, матеріалів виконавчого провадження та постанови Закарпатського апеляційного суду від 01.06.2021 року, в якій встановлені обставини, які відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме щодо строків у вказаному виконавчому провадженні, вбачається, що державним виконавцем неодноразово повертався виконавчий документ стягувачу, щ обуло вчинено виконавцем і 20.09.2023 року, а відтак строк пред`явлення виконавчого документу до виконання був перерваний і як вже було зазначено вище, стягувач вправі повторно звернутись із заявою про примусове виконання рішення суду.

Суд вважає, що неможливо захистити права однієї сторони, шляхом порушення прав іншої сторони. Саме це відбудеться, якщо суд зніме арешт з майна боржника, який було накладено в межах виконавчого провадження для забезпечення виконання рішення суду та в цілому задовольнить скаргую

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі наведенного та керуючись ст.ст.447, 448, 450 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , на дії Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено протягом п`яти днів до 22.03.2024 року включно.

Суддя Дегтяренко К.С.