Провадження № 22-ц/812/64/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 лютого 2024 року м. Миколаїв

справа № 473/5181/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем Голощаповою А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 19 жовтня 2023 року суддею Вуївим О.В. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_3

про зміну способу стягнення аліментів,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів.

Позивачка зазначала, що з 11 червня 2011 року по 23 листопада 2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За судовим наказом Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 листопада 2022 року з ОСОБА_3 на її користь стягувалися аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2022 року до повноліття.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно допомоги в утриманні сина не надає, є здоровим та працездатним чоловіком та має можливість сплачувати аліменти у розмірі частини від заробітку (доходу), ОСОБА_2 просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання сина та стягувати їх у зазначеній вище частці від доходу.

Відповідач ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_5 , позов не визнав, пославшись на те, що має незадовільний стан здоров`я та тяжке матеріальне становище, оскільки не працює, доходів не має, має на своєму утриманні непрацездатну матір, яка є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду, який він забезпечує.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2023 року позов задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу), але не меншу 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття ОСОБА_6 .

Рішення мотивовано недоведеністю наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти у розмірі частини заробітку (доходу), оскільки він не працює, доходів не має, здійснює догляд за матір`ю інвалідом І групи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 , діючи через свого представника, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду змінити та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновку суду про відсутність у відповідача доходів, оскільки відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків вказує не на відсутність доходів у ОСОБА_3 , а про відсутність в реєстрі інформації про доходи. При цьому інформація вказана з 2022 рік та не відображає відомостей про доходи у 2023 році.

Також апелянт вказував на те, що суд помилково прийшов до висновку що мати відповідача перебуває на його утриманні, оскільки не маючи доходів, відповідач не може її утримувати.

Крім цього апелянт зазначав, що акт обстеження матеріально-побутових умов проживання матері відповідача ОСОБА_7 не може бути належним доказом у справі, оскільки складений до звернення ОСОБА_2 з позовом. Також цим актом не може підтверджуватися факт догляду ОСОБА_3 за хворою матір`ю.

Також апелянт вважає неправдивими твердження відповідача про те, що він не має доходів та сплачує аліменти на утримання сина за рахунок пенсії матері, оскільки при виконанні ВДВС у Вознесенському районі Миколаївської області судового наказу про стягнення аліментів державним виконавцем виявлено рахунки ОСОБА_3 на яких є суми 16 530 грн та 1584 грн. Отже відповідач має доходи та можливість сплачувати аліменти у розмірі частини від заробітку (доходу).

Також до апеляційного суду позивачкою ОСОБА_2 надано пояснення про те, що відповідач ОСОБА_3 на ринку в м. Вознесенську Миколаївської області має торговий павільйон, за який отримує орендну плату у розмірі 20 000 грн що дає йому можливість сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн, а не 1500 грн як сплачує відповідач.

Узагальнені доводи інших учасників

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, проте у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача наполягав на тому, що не може сплачувати аліменти у розмірі частини від доходу, оскільки доглядає за матір`ю-інвалідом І групи та не має доходів.

На підтвердження цього ОСОБА_3 надав акт обстеження сім`ї від 05 грудня 2023 року та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01 грудня 2023 року.

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між батьками дитини розірвано.

ОСОБА_6 проживає з матір`ю.

За судовим наказом Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 листопада 2022 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Вважаючи розмір сплачуваних відповідачем аліментів на утримання сина 1500 грн недостатнім для гармонійного розвитку дитини та її належного утримання, ОСОБА_2 просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши їх у частці від доходу відповідача, а саме у розмірі частини.

Позиція апеляційного суду

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (згідно з частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України суд застосовує аналогію закону).

Отже, вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності, що є належними підставами для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх саме у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимоги позивачки ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Проте, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 , суд першої інстанції вважав достатнім стягнення аліментів у розмірі 1/8 частки доходів відповідача.

При цьому суд послався на відсутність у відповідача доходів та перебування на його утриманні непрацездатної матері інваліда І групи, за якою відповідач здійснює догляд.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Суду першої інстанції відповідачем надано довідку до акту медико-соціальної експертної комісії про те, що ОСОБА_7 , яка є його матір`ю, є інвалідом І групи безстроково та потребує постійного стороннього догляду.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_7 комісією комунального закладу «Вознесенський ЦНСП» встановлено, що вона проживає разом з сином ОСОБА_3 , який здійснює за нею постійний догляд.

Проте, перелік осіб, які можуть надавати послуги з догляду, визначено статтею 13 ЗУ «Про соціальні послуги».

Згідно частини шостої цієї статті фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема - особами з інвалідністю I групи.

Частина сьома цієї статті передбачає виплату фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, компенсації за такий догляд.

Проте, доказів надання матері постійного догляду на не професійній основі ОСОБА_3 не надав, як не надав і доказів отримання за цю діяльність відповідної компенсації. Не надав відповідач і доказів того, що він звертався до органів соціального захисту з заявою про надання матері соціальної послуги по догляду та з заявою про виплату йому компенсації за цей догляд.

Акт обстеження матеріально-побутових умов, складений працівниками КЗ «Вознесенський ЦНСП», не є належним доказом надання відповідачем соціальної послуги, а лише підтверджує той факт, що відповідач здійснює догляд за матір`ю. При цьому ні обсяг допомоги, ні час, який на це витрачається, в акті не зазначено.

Суду апеляційної інстанції представником відповідача також надано акт проведення обстеження сім`ї від 05 грудня 2023 року, в якому зазначено, що на момент обстеження встановлено, що ОСОБА_3 дійсно доглядає за своєю матір`ю ОСОБА_7 та йому запропоновано призначити державну соціальну допомогу по догляду.

Цей акт також не може бути доказом надання ОСОБА_3 соціальної послуги по догляду, у розумінні вимог статті 13 ЗУ «Про соціальні послуги». Крім цього, акт ніким не завірений, а лише має печатку представника відповідача адвоката Ліпатова С.В.

Крім цього, суду першої інстанції та апеляційному суду відповідачем надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 16 жовтня 2023 року (за 2022 рік), та станом на 01 грудня 2023 року.

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем відомості не можуть вважатися належним та допустимим доказом відсутності у відповідача ОСОБА_3 доходів, оскільки у довідці зазначено, що у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відповідачем ОСОБА_3 .

Разом з тим, в матеріалах справи є докази, які вказують на наявність у відповідача майна торгівельного павільйону у ТОВ «Вознесенський центральний ринок», коштів на банківських рахунках, що дає підстави вважати ОСОБА_3 таким, що має можливість отримувати доходи.

Крім цього апеляційний суд критично сприймає твердження відповідача про захворювання, які не дають йому можливості працювати, оскільки, як вбачається з наданої виписки з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у ТОВ «Південний медичний центр» три дні з 21 липня 2021 року по 23 липня 2021 року.

Інших доказів, які б доводили те, що ОСОБА_3 через незадовільний стан здоров`я позбавлений можливості працювати, матеріали справи не містять.

Отже, дослідивши усі обставини справи та наявні в ній докази, апеляційний суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_3 можливості сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів), що на відміну від судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 листопада 2022 року, більше буде відповідати потребам дитини відповідного віку.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , збільшивши їх розмір з 1/8 до 1/6 частини.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Могилою Сергієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2023 року змінити, збільшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з 1/8 до 1/6 частини всіх видів заробітку.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

--------------------------------

Повну постанову складено 12 лютого 2024 року