КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 520/9293/15-ц
Провадження № 2/947/300/24
УХВАЛА

01.02.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/9293/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За наслідком розгляду вказаної справи, 17 грудня 2015 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», заборгованість за кредитно-заставним договором №OD41AN12156853 від 24 квітня 2008 року, станом на 15.05.2015 року, у розмірі 16848 доларів 56 центів США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2015 року еквівалентно 346406 гривень 40 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1732 гривні 03 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1732 гривні 03 копійки.

Вказане рішення суду набрало законної сили 29 грудня 2015 року.

22.03.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17.12.2015 року по цивільній справі №947/9293/15-ц.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03.04.2023 року заяву ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку задоволено. Поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17.12.2015 року по цивільній справі №947/9293/15-ц. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду задоволено. Скасовано заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 17.12.2015 року по цивільній справі №947/9293/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

04.05.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що вже наявне заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20.04.2012 року по справі №0417/5069/2012, яким в рахунок стягнення заборгованості за спірним кредитним договором №OD41AN12156853 від 24 квітня 2008 року звернуто стягнення на предмет застави за іпотечним договором транспортний засіб марки «Деу», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Представник стверджує, що за наслідком вчинення позивачем дій з позасудового звернення стягнення на предмет застави у 2010 році та за наслідком ухвалення вказаного рішення суду, відбулась фактична реалізація права позивача на дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, у відповідності до положень п.12.2 п.12 догвоору кредиту, який одночасно є заставним. Крім того, як стверджує сторона відповідача пред`явлена до стягнення позивачем сума заборгованості також не охоплює і вартість предмету застави.

В подальшому 23.08.2023 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Суд зазначає, що з моменту скасування заочного рішення суду по даній справі, на стадії підготовчого провадження представник позивача жодного разу не з`явився та не надавав жодної заяви, у тому числі відповіді на відзив та нової заяви про розгляд справи за його відсутності. Разом з тим, судом враховувалось наявність в матеріалах справи заява позивача про розгляд справи за його відсутності, подана до суду на стадії розгляду справи, за наслідком якого було ухвалено заочне рішення суду від 17.12.2015 року, в подальшому скасоване ухвалою суду від 03.04.2023 року.

В подальшому, враховуючи про повідомлені відповідачем обставини з наявності судового рішення суду по справі №0417/5069/2012, яке впливає на наслідки розгляду даної справи та необхідність у з`ясуванні обставин справи в частині розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, судом в судовому засіданні 09.11.2023 року було ухвалено визнати явку представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» до судового засідання обов`язковою. За наслідком чого судове засідання було відкладено на 11.12.2023 року о 10 год. 30 хв.

У судове засідання призначене на 11.12.2023 року представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про дату, час і місце проведення якого, як і про визнання судом явки представника позивача до судового засідання обов`язковою, повідомлений належним чином, що підтверджується наявним відбитком штемпелю позивача від 22.11.2023 року про отримання судової кореспонденції, а саме: судової повістки на 11.12.2023 року та витягу з журналу судового засідання від 09.11.2023 року про визнання явки позивача обов`язковою, у рекомендованому повідомленні про вручення поштової кореспонденції наявному в матеріалах справи. Однак, про причини неявки представник позивача не повідомив, як і не скористався процесуальним правом на участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

У зв`язку з чим, судове засідання по справі було відкладено на 01.02.2024 року о 10 год. 00 хв.

У судове засідання призначене на 01.02.2024 року представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про дату, час і місце проведення якого, як і про визнання судом явки представника позивача до судового засідання обов`язковою, повідомлений належним чином, що підтверджується наявним відбитком штемпелю позивача від 22.12.2023 року про отримання судової кореспонденції, а саме: судової повістки на 01.02.2024 року та витягу з журналу судового засідання від 09.11.2023 року про визнання явки позивача обов`язковою, у рекомендованому повідомленні про вручення поштової кореспонденції наявному в матеріалах справи. Однак, про причини неявки представник позивача не повідомив, як і не скористався процесуальним правом на участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Враховуючи викладене, наявність факту двох поспіль неявок сторони позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку про залишення позову без розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 3 частини 1 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Статтею 223 ЦПК України врегульовані наслідки неявки в судове засідання учасника справи, відповідно до яких зокрема передбачено наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав зокрема:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Поряд з цим, частиною п`ятої вказаної статті встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України врегульовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення на стадії підготовчого провадження по справі або стадії розгляду справи по суті, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання (у тому числі підготовче) позивача.

Також, враховуючи редакцію статті 257 ЦПК України, з урахуванням внесених змін Законом № 3200-IX від 29.06.2023, залишення позову без розгляду здійснюється судом за наявності вказаних причин як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті.

Приймаючи вищевказані положення процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

З вище встановлених судом обставин та матеріалів справи вбачається, що представник позивача по справі ПАТ КБ «Приватбанк» двічі поспіль не з`явився до судових засідань призначених на 11.12.2023 року та 01.02.2024 року, до яких явка представника позивача визнана обов`язковою, будучи належним чином про це повідомленим, як і про дату, час і місце проведення судових засідань, однак не повідомив суд про причини неявки.

Одночасно судом приймається, що позивач належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання та визнання явки позивача до судових засідань обов`язковою, шляхом скерування відповідного витягу з журналу судового засідання та судової повістки на адресу для листування позивача, якою є: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30.

Крім того, судові повістки про виклик до судових засідань призначених на 11.12.2023 року та 01.02.2024 року скеровані позивачеві до електронного кабінету позивача в ЄСІТС, які останнім отримані, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа.

Таким чином, судом було вжито всіх можливих передбачених чинним законодавством заходів стосовно належного та своєчасного повідомлення позивача стосовно розгляду даної цивільної справи та визнання явки його до судових засідань обов`язковою.

Позивач відповідних доказів щодо поважності причин неявки у судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, не представив.

Підстави для відкладення чи зупинення провадження по справі у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України судом не встановлені.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про встановлення двох поспіль неявок сторони позивача до судових засідань призначених на 11.12.2023 року та 01.02.2024 року, до яких явка позивача визнана обов`язковою, про що та про дату, час і місце проведення яких позивач повідомлений належним чином, однак не з`явився без поважних причин та не повідомивши про причини нез`явлення.

Також, як вбачається, приймаючи ведений в Україні воєнний стан, позивачем не використано альтернативну можливість прийняття участі в судовому засіданні в режимі відео конференції у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України, що свідчить про порушення стороною позивача обов`язків передбачених ч.3 ст.43 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи зобов`язані зокрема:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою .

Крім того, судом враховується, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в такому разі має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20 зазначив, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, що передбачено частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд враховує, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Приймаючи вищевказані положення законодавства, суд вважає, що неявки сторони позивача до судових засідань, що мають сталий характер, призводять до неможливості розгляду справи, а також приймаючи тривалий термін перебування справи в провадженні суду, призводить до порушення судом строків розгляду справи та може бути наслідком порушення прав та інтересів інших учасників процесу в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, в порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи зі сприяння реалізації позивачем своїх прав, позивач не виконав покладених на нього процесуальних обов`язків та не вчинив дії з прийняття участі в судових засіданнях, будучи ініціаторами цього судового провадження.

Приймаючи неналежну процесуальну поведінку позивача по справі з нез`явлення до судових засідань до яких явка позивача визнана обов`язковою, а також приймаючи наявність обставин які ускладнюють розгляд справи за відсутності позивача, що слугувало підставою для визнання явки позивача до судового засідання обов`язковою, суд вважає відсутніми підстави для розгляду справи за відсутності сторони позивача по справі за наявними матеріалами справи.

За наслідком вищевикладеного в цілому, з урахуванням того, що сторона позивача вдруге поспіль не з`явилась до призначених судових засідань, до яких явка позивача визнана обов`язковою, без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце їх проведення, приймаючи відсутність підстав для розгляду справи за відсутності сторони позивача, у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, вищевикладених правових позицій Верховного Суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Одночасно суд зазначає, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві повторному зверненню до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 257, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 01.02.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.