Дата документу 25.03.2024 Справа № 333/2305/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2305/23 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Провадження № 22-ц/807/393/24 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про стягнення вартості відправлення та вартості перевезення, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про стягнення вартості відправлення та вартості перевезення, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 березня 2022 року ОСОБА_1 на відділенні «Нова Пошта» № 19 у м. Запоріжжі здав майно перевізнику для його подальшої пересилки у АДРЕСА_1 , одержувачем зазначено ОСОБА_2 . Відповідно до експрес накладної № 9864 типом відправлення зазначено - вантаж, вага - 99,9 кг, кількість виділених місць 4, опис «речі», оголошена вартість становить 113 000 грн.

11 квітня 2022 року вантаж було доставлено до місця призначення, однак при перевезенні працівниками ТОВ «Нова Пошта» було втрачено одне з чотирьох місць, а саме: місце № 1. Тому 13 квітня 2022 року позивач подав до Контакт-центру ТОВ «Нова пошта» зверненням про відсутність частини посилки. 27 квітня 2022 року позивач повторно звернувся до відповідача з претензією, на що 27 квітня 2023 року отримав відповідь, що його претензія зафіксована за № 20220427/03184.

09 вересня 2022 року позивачу надійшла відповідь від ТОВ «Нова Пошта» за № 02106, датована 21 червня 2022 року, в якій відповідач визнав втрату вантажу за місцем № 1 та запропонував виплатити компенсацію у розмірі 28 250,00 грн. за 1/4 частину втраченого майна.

Позивач не погодився з запропонованою пропозицію, оскільки, як ним зазначено,

посилка за номером місця один містила особливо цінні речі, та позивачем надано опис зазначених речей на загальну суму 5 955 $ США, тому запропонована відповідачем сума не відповідає дійсній вартості втраченого майна, у зв`язку з чим позивач просить стягнути загальну суму оціночної вартості у розмірі 113 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що саме оператором поштового зв`язку було визначено кількість місць, необхідних для доставлення багажу, при оцінці вартості майна позивач визначав його оціночну вартість як неподільного елементу - однієї посилки, позивач очікував, що майно буде доставлено в цілісності, а не в окремих його частинах.

У зв`язку з тим, що в досудовому порядку вирішити питання компенсації позивачу не вдалось, останній вимушений звернутись до суду та просить стягнути 113 000 грн. оголошеної вартості відправлення, штраф у розмірі 24,23%, передбачений умовами договору, у розмірі 27 379, 90 грн., вартість перевезення вантажу у розмірі 985,00 грн., на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» на користь ОСОБА_1 суму оголошеної вартості відправлення в розмірі 113 000 грн. та вартість перевезення в сумі 985,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» в дохід держави судовий збір в розмірі 804,87 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивач, надавши відповідне відправлення відповідачу для перевезення, погодився з умовами Публічного договору, що означає повне врегулювання відносин між позивачем та відповідачем саме відповідними умовами. Крім того, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування.

ТОВ «Нова Пошта» зауважує, що позивачем не вчинено жодних дій щодо можливості ідентифікувати вміст відправлення, визначити конкретний перелік вмісту відправлення та не надано відповідачу жодних документів, які б підтверджували реальні вміст та вартість відправлення. А наданий позивачем перелік речей не може бути доказом того, що саме вони знаходилися у втраченому відправленні, а також доказом того, що вони взагалі були надані до перевезення за експрес-накладною № 9864. Тобто,

дійсна і реальна вартість відправлення становить 113 000,00 грн., вміст відправлення за-

значено «речі», без зазначення жодної конкретики.

Факт втрати частини відправлення за експрес-накладною № 9864 відповідачем не оспорюється та визнається втрата одного місця з чотирьох. І саме тому у відповідності до п. 7.2.3 Публічного договору відповідачем було запропоновано позивачу компенсацію частини оголошеної вартості відправлення в розмірі 28 250,00 грн. Відшкодовувати повну оголошену вартість в результаті втрати частини відправлення не передбачено умовами Публічного договору.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то апелянт вважає, що позивачем не надано доказів спричинення реальної шкоди, не зазначено у чому полягала завдана шкода та підстави її розрахунку, у зв`язку з чим просить також відмовити в задоволені позовних вимог в цій частині.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача- адвокат Штабовенко Д.В. зазначає, що у посилку за місцем № 1 відповідачем було вкладено 19 речей, повний перелік яких наведено у позовній заяві, які саме дії позивач повинен був вжити для «можливості ідентифікувати вміст відправлення» відповідач не зазначає. При цьому, умовами Публічного договору такі дії і не вимагаються, адже відповідно до п. 4.3.2. до переліку обов`язків замовника входить повідомити експедитору інформацію про вміст відправлення, наданого для організації перевезення відправлення, на підставі відповідної експрес-накладної. Отже, клієнт повинен лише повідомити про вміст відправлення, надання конкретного переліку вмісту відправлення умовами договору не вимагається.

Натомість, позивачем була визначена та оголошена вартість відправлення у розмірі 113000,00 грн., яка уповноваженою особою ТОВ «Нова Пошта» під час прийому посилки була зазначена в експрес-накладній. Інформації про те, що уповноважена особа відповідача оспорювала оголошену вартість відправлення з підстав її невідповідності дійсній вартості до суду не надано. Крім того, відповідачем не було надано доказів того, що оголошена вартість відправлення не дорівнювала фактичній вартості відправлення.

Оскільки під час приймання відправлення уповноважена особа відповідача погодилась з його оголошеною вартістю в розмірі 113000,00 грн., то саме цю суму відповідач повинен відшкодувати позивачу за втрачене відправлення.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено

повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2022 року ОСОБА_1 на відділенні «Нова Пошта» № 19 у м. Запоріжжі здав майно перевізнику для його подальшої пересилки у АДРЕСА_1 , одержувачем зазначено ОСОБА_2 .

Відповідно до експрес накладної № 9864 типом відправлення зазначено - вантаж, вага - 99,9 кг, кількість виділених місць 4, опис «речі», оголошена вартість становить 113 000 грн.

11 квітня 2022 року вантаж було доставлено до місця призначення, однак при перевезенні працівниками ТОВ «Нова Пошта» було втрачено одне з чотирьох місць, а саме: місце № 1.

При складанні експрес-накладних відправник (позивач), передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта) про надання послуг з організації перевезення відправлень, оприлюдненого у вільному доступі, шляхом розміщення на офіційному сайті http://novaposhta.ua.

Позивач вів тривалі перемовини з відповідачем з приводу розшуку частини відправлення, але воно не було розшукано та видано ані останньому, ані визначеному ним одержувачу. Запропонована до компенсації позивачу відповідачем вартість частини від вартості замовлення у сумі 28 250 грн. не влаштовувала позивача, оскільки, як ним зазначено, це була посилка із самими дорого вартісними речами. Тому у позові просив стягнути всю вартість чотиримісної посилки, оплату за пересилку речей та моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Вказував, що посилка із визначеним місцем №1 містила найкоштовніші імпортні та унікальні речі на загальну суму 5 955 дол. США в переліку 19 найменувань.

Задовольняючи позов повністю у частині вимог про стягнення оголошеної вартості всього вантажу у сумі 113 000 грн та вартості його доставки в сумі 985 грн, суд першої інстанції прийшов до висновку, щовідповідачем не доведено того, що втрачена посилка за місцем № 1 не могла містити зазначених позивачем речей. Натомість, позивачем надано достатньо доказів того, що зазначені ним речі були ним придбані та могли бути направлені цим поштовим відправленням за експрес-накладною № 9864. Суд визнав обґрунтованими доводи позивача, що останній надав перевізнику одну неподільну посилку, яка відповідно до вказаної експрес-накладної зареєстрована як одне відправлення, відтак суд дійшов висновку про те, що відповідач взяв на себе ризики втрати частини вантажу як єдиної складової загального вантажу, а тому має нести відповідальність як за втрату одного цілого відправлення. У такому разі суд вважав також, що позивачу відповідачем спричинено й моральну шкоду, визначивши її розмір у сумі 3000 грн.

Разом з тим, судом відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу в розмірі 24,23 % від суми відшкодування, що становить 27 379,90 грн з тих підстав, що такий штраф стягується відповідно до приписів п. 7.2.4 Публічного договору виключно у випадку досудового врегулювання спору, а не у судовому порядку.

Позивач рішення суду в частині, якою відмовлено у його позовних вимогах, не оска-

ржив.

Відповідач у прохальній частині апеляційної скарги просить скасувати рішення в цілому, але за змістом скарга вбачається, що фактично оскаржив рішення в частині, якою позовні вимоги задоволено, вказуючи, що судом неправильно застосовано умови Публічного договору, який має місце між сторонами у справі, та інші норми, якими врегульовані спірні правовідносини. Враховуючи, що вантаж частково був доставлений та прийнятий позивачем, у суду не було підстав для стягнення всієї вартості вантажу та оплати за його доставку. Також вважає, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди та її розмір, а також, що у такому випадку як стався між сторонами у справі, інститут моральної шкоди не застосовується.

Колегія суддів, дослідивши доводи скарги в межах наданих матеріалів справи, вважає їх слушними та такими, що свідчать про помилковість висновків суду в частині заявлених матеріальних вимог позивача.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому, загальним принципом вирішення цивільних справ є змагальність сторін, що має свій прояв у наданні суду достатніх, належних та переконливих доказів на підтвердження своєї позиції у спорі.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про поштовий зв`язок» послуги поштового зв`язку - продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів. Оператор поштового зв`язку (оператор) суб`єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором.

Згідно ст. 3 Закону України «Про поштовий зв`язок» основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, зокрема, є забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладеної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відносини сторін регулюються нормами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта».

Стаття 924 ЦК України зберігає раніше прийняті в цивільному праві України принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК України).

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Позивач зазначив у позовній заяві, і з цим погодився суд першої інстанції, вказуючи, що відповідач зворотного не довів, що у втраченій упаковці за місцем № 1 перебували особливо цінні речі, дійсна вартість яких складає 5955 дол. США. При цьому суд вказував, що відповідач має докази їх придбання, тому вірогідно, що поклав їх у вказану упаковку № 1, яка в подальшому визначена як втрачена, оскільки не доставлена та не видану адресату.

Ці обставини частково заперечує наразі апелянт, та їх перевіркою встановлено наступне.

При вирішенні спірних правовідносин судова колегія вважає, що судом правильно визначено, що між сторонами укладено Публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Але застосовано не той пункт Публічного договору, яким врегульовано конкретну ситуацію, що сталася із вантажем позивача.

Відтак, колегія наводить свій аналіз Публічного договору із посиланням на ті його пункти, які унормовують спірні правовідносини.

Відповідно до п. 4.3.2. Публічного договору Замовник зобов`язаний відповідно до вимог Експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну Експедитору.

Так, судом першої інстанції не враховано, що саме відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

Тобто, саме на позивача покладено відповідальність за зазначення в експрес-накладній всіх необхідних відомостей для здійснення відправлення, зокрема, щодо кілько-

сті місць, їх ваги, оголошеної вартості та вмісту відправлення.

Згідно з п. 5.1. Публічного договору відправник запаковує відправлення.

Пунктом 7.3.13 Публічного договору встановлено, що Експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

Крім того, відповідно до пункту 5.1. Публічного договору, ст. 917 УК України відправлення надається відправником в запакованому стані, що і було зроблено самим позивачем.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем прийнято відправлення за експрес-накладною № 9864 без перевірки вмісту відправлення в упакуванні позивача, але саме безпосередньо позивачем було визначено кількість місць такого відправлення, його вагу, оціночну вартість всього відправлення, без конкретизації вартості кожного місця із чотирьох упаковок. Крім того, останній міг обрати доставку у вигляді цілого вантажу з пакуванням в один контейнер, що розцінювалось би вже по іншим тарифам, але обрав саме такий вид відправлення, розбивши вантаж на чотири окремі упаковки, але визначивши їх загальну вартість.

Отже, судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем не вчинено жодних дій щодо можливості ідентифікації вмісту відправлення.

Так, позивач не скористався своїм правом на визначення в експрес-накладній дійсної вартості як цілого відправлення, так і кожного із чотирьох місць відправлення. Тож, не надав суду жодних доказів, які б підтверджували реальний вміст та вартість відправлення кожного окремого місця, крім загальної суми вартості, зазначеної у експрес-накладній.

Відтак, саме позивачем було зазначено у експрес-накладній № 9864 оголошену вартість у розмірі 113 000,00 грн. та опис відправлення «речі», в загальному їх вигляді, за чотири місця одразу, без конкретизування кожного місця окремо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, та приходить до висновку, що встановити дійсний вміст відправлення за експрес-накладною № 9864 та його фактичну вартість неможливо, і жоден інший доказ, окрім експрес-накладної, не може підтверджувати ані вміст такого відправлення, ані його вартість, а наданий перелік речей позивачем не може бути доказом того, що саме вони знаходилися як у втраченому відправленні, так і взагалі були надані до перевезення за експрес-накладною № 9864.

З урахуванням вказаного, колегія вважає, що надані позивачем розрахункові документи про придбання дорогих речей, не свідчать про те, що саме ці речі були покладені відповідачем у відправлення.

Тобто, встановленими обставинами презюмується, що дійсна і реальна вартість всього відправлення становить 113 000,00 грн., а вміст такого відправлення є «речі», без за-значення жодної конкретики. Позиція позивача наразі побудована на припущенні, яке

не може покладатись в основу судового рішення, яке має базуватись виключно на оціне-

них доказах.

Відповідно до п. 7.2.3. Публічного договору у разі часткової втрати або часткового пошкодження з вини експедитора, останній відшкодовує замовнику відповідну частину

оголошеної вартості відправлення.

Факт втрати частини відправлення за експрес-накладною № 9864 визнається відповідачем у частині однієї упаковки з чотирьох за № 1.

Отже, у відповідності до п. 7.2.3. Публічного договору відповідач повинен компенсувати частину оголошеної вартості відправлення, загальна вартість якого станови 113 000 грн., тобто в розмірі 28 250,00 грн.

У зв`язку з тим, що інших умов Публічним договором, які б зобов`язували відповідача в результаті втрати частини відправлення відшкодувати повну оголошену вартість такого відправлення, не передбачено, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач повинен компенсувати частину оголошеної вартості відправлення, а саме, 28 250,00 грн (113 000,00 грн / 4 місця).

Натомість, судом при вирішенні спору застосовано пункт 7.2.2 Публічного договору про надання послуг перевезення, яким передбачено випадки повної втрати або пошкодження відправлення, а не його частини.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно того, що п. 7.2.2 Публічного договору передбачає повернення експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію, колегія зазначає, що ці положення поширюється лише на випадки втрати відправлення в цілому або його пошкодження.

Проте колегія погоджується із тим ствердження відповідача, що, якщо позивач вважає, що із втратою одної із упаковок цілого відправлення втрачається сенс у іншій частині ( три інші упаковки частини вантажу), то дійсно має в такому разі, ставлячи вимоги про компенсацію повної вартості відправлення, повернути й іншу його частину перевізнику, яку він отримав.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Домовленістю позивача та відповідача (умови Публічного договору) встановлено обов`язок відповідача при частковій втраті відправлення відшкодувати позивачу відповідну частину оголошеної вартості відправлення.

Слід зауважити, що розмір відповідальності перевізника згідно із п. 139 Статуту автомобільного транспорту УРСР, а також ст. 13 ЗУ «Про транспорт від 10.11.1994р. №232/94-ВР встановлюється на рівні:

а) багажу, прийнятого до перевезення з оголошеною цінністю, - в розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона нижче його справжньої вартості.

Таким чином, колегія суддів враховуючи зміст вищезазначених норм права, приходить до висновку, що вказані норми зобов`язують позивача довести належними та допустимими доказами розмір фактичної шкоди у вигляді вартості вантажу в межах оголошеної вартості.

Аналогічно й вимоги чч. 1, 2 ст. 623 ЦК України передбачають, що боржник, який

порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Беручи до уваги, що відповідно до експрес-накладної № 9864 позивач

здійснив відправлення вантажу згідно опису «речі», не зазначивши у будь-якому документі детального опису вантажу (назви/марки), встановити його дійсну фактичну вартість на підставі доказів, що надані у справу, неможливо, зокрема, вони не підтверджують достеменно, що саме було вкладено позивачем в якості «речей», та чи серед них маються ті речі, на які вказує позивач у позовній заяві.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга у вказаній частині знайшла своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Щодо стягнення вартості перевезення у розмірі 985,00 грн., колегія суддів вважає, що у цій частині необхідно відмовити позивачу.

Оскільки відповідачем було виконано зобов`язання в частині перевезення відправлення, а саме місця 2, 3, 4 були доставлені до місця признання і отримані, що позивачем не заперечується, то вартість перевезення не може бути стягнути з відповідача. Вказане було б можливим у разі повної втрати відправлення.

Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та додатково зауважує, що оскільки позивач протягом тривалого часу вів переговори та різного роду листування з відповідачем ТОВ «Нова Пошта» з приводу втраченої посилки, що не призвело до позитивного результату для нього, то вбачається, що моральні страждання йому спричинені, а їх оцінка судом здійснена адекватно тим обставинам, що наразі були встановлені. Тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» щодо скасування рішення суду в частині стягнення на користь позивача сум оголошеної вартості відправлення та вартості перевезення та ухвалення в цій частині свого судового рішення про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення вартості відправлення на суму 28 2502 грн та відмови у позовній вимоги про стягнення оплати за перевезення. В решті рішення слід залишити без змін (моральна шкода).

Змінюючи рішення суду, колегія відповідно до приписів статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо судових витрат у справі.

Так, судом стягнуто з ТОВА «Нова пошта» судовий збір в дохід держави відповідно до суми задоволених вимог 804,87 грн, але наразі вимоги позивача задоволенні на суму 28250+ 3000 = 31 250 грн. Тому з відповідача на користь держави належить сягнути суму судового збору за подання позову у розмірі 312,50 грн.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1754,78 грн за оскарження частини задоволеного позову на суму 116 985 грн. Рішення в цій частині було змінено та відмовлено у позові на суму 116 985 31250 = 85 735 грн, тому до компенсації відповідачу за подення апеляційної скарги належить сума судового збору у розмірі: 857,35 грн.

Взаємозарахуванням остаточно визнається на користь відповідача за рахунок коштів держави судовий збір в сумі: 857,35 312,50 грн. = 544,85 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині щодо вимог про стягнення оголошеної вартості відправлення та вартості перевезення, а також щодо судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» (м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корп. 1, поверх. 9, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , частину суми оголошеної вартості відправлення в розмірі 28 250 (двадцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень.

В задоволенні вимог про стягнення оплати за перевезення відмовити.

В іншій оскаржуваній частині (моральна шкода) рішення залишити без змін.

Судовий збір, сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» за подання апеляційної скарги, компенсувати йому у сумі 544 (п`ятсот сорок чотири) гривні 85 копійок за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 25 березня 2024 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова