ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/826/21Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/817/18/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Сович Н.А.

та сторін ОСОБА_1 та його представника адвоката Турчин-Кукаріна І.В., представника ОСОБА_2 адвоката Печінка П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 596/826/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2023 року, ухваленого суддею Митражик Е.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів на утримання дитини з матері,

В С Т А Н О В И В:

у червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача в його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; припинити з 15.12.2020 року стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, що здійснюється на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.11.2019 року в справі № 596/1638/19; звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах, які підлягали стягненню із нього на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області № 596/1638/19, сформованої за період з 15.12.2020 року по дату ухвалення рішення суду.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 18.07.2015 року по 16.01.2021 рік перебували з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який 16.01.2021 року на підставі рішення суду розірвано. В шлюбі в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідач з січня 2017 року ніде не працювала, то усі витрати по утриманні сім`ї та здійсненні заощаджень до сімейного бюджету, було покладено на позивача. У липні 2019 року відповідачка забрала усі заощадження та самовільно із сином переїхала на проживання до своїх батьків. Поки він перебував за кордоном, відповідачка звернулася до суду із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29.11.2019 року ухвалено стягнення з нього аліментів в користь відповідачки.

Проте з вересня 2020 року по грудень 2020 року відповідач перебувала за межами України та дитина знаходилася на повному утриманні його батьків, а з січня 2021 року по даний час на його утриманні. Відповідач з цього часу не бере ніякої участі у вихованні і утриманні дитини.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2023 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Турчин-Кукаріна І.В. до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Печінка П.В. про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів на утримання дитини з матері задоволено частково.

Звільнено частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються із нього на підставі виконавчого листа, виданого Гусятинським районним судом Тернопільської області 06.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, за період з 15 грудня 2020 року по 11 серпня 2022 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2023 року в частині відмовлених у задоволенні позовних вимогах та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення з матері дитини аліментів на утримання дитини, суд не застосував положення ст. 181 СК України, а також порушив вимоги ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, адже на вимогу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а також порушив ч. 5 ст. 411 ЦПК України, не врахувавши обов`язкових висновків суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими і було скасовано судові рішення.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з матері дитини суд дійшов хибного висновку про наявність підстав для відмови у їх задоволенні, виходячи із того, що батько неначебто змінив місце проживання дитини без згоди матері та дитина не проживає з матір`ю всупереч бажання останньої та не у визначеному місці проживання дитини в судовому рішенні у справі номер № 596/302/21 (абзац 5-й та 8-й сторінки 8 рішення суду). При цьому, суд мотивував своє рішення тим, що на день розгляду справи судове рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 є чинним, судовим рішенням від 11 серпня 2022р. в справі № 596/302/21 визначено місце проживання дитини з матір`ю, що батько змінив місце проживання дитини без згоди матері та дитина не проживає з матір`ю всупереч бажанню останньої, відтак підстави для стягнення аліментів з відповідачки в користь позивача з часу звернення до суду, а саме з 11 червня 2021р. та до досягнення дитиною повноліття відсутня.

Із наведеного випливає, що суд на стадії нового розгляду справи знову неправильно застосував норми законодавства та не врахував того, що: батько не змінював місця проживання дитини. Дитина проживає за місцем проживання батька, яке є її офіційним зареєстрованим місцем проживання; рішення суду про визначення місця проживання набрало законної сили не 11.08.2022, а після перегляду апеляційним судом, а саме -17.11.2022; рішення суду про визначення місця проживання не підлягає виконанню в примусовому порядку та ним не встановлено для батька будь-якого обов`язку вчинити певні дії або не чинити певних дій; спір про відібрання дитини слухається Гусятинським районним судом на стадії підготовчого судового засідання; дитина проживає з батьком з 15.12.2020 по даний час.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав завдання щодо ефективного захисту порушених прав, та не врахував, що фактично позов подано в інтересах дитини, а також що звільнення від сплати заборгованості за період з 15.12.2020 по 11.08.2022 не буде ефективним захистом інтересів передусім дитини та порушеного права позивача.

Адже за такого вирішення спору, яке здійснив суд у оскаржуваному рішенні, не зрозуміло, чому матір дитини фактично звільнена від обов`язку утримувати дитину за період проживання дитини з батьком з 15.12.2020 по даний час, незважаючи на те, що такий обов`язок є рівним для обох батьків на підставі ст. 141, 180 СК України.

Також судом першої інстанції неправомірно було відмовлено у задоволені вимог про припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, яка з ним проживає дотепер.

Представник ОСОБА_2 адвокат Печінка П.В. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначив, що судом першої інстанції вірно враховано судове рішення від 11 серпня 2022 року в справі № 596/302/21, яким визначено місце проживання дитини з матір`ю та відмовлено в зустрічному позові про визначення місця проживання з батьком і яким доведено наявність обставин чинення перешкод відповідачці ОСОБА_2 у спілкуванні з сином, налаштовування малолітньої дитини проти матері її близькими родичами (батьком, дідусем, бабусею), застосування до відповідачки насильства.

Суд також прийняв до уваги той факт, що зазначене рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю позивачем не виконується та дитина продовжує проживати з ним, у зв`язку з чим відповідачкою ОСОБА_2 подано до суду позовну заяву про відібрання та передачу дитини на утримання та виховання її матері.

Відповідачка, визнаючи факт фактичного проживання дитини з позивачем із 15.12.2020 року по 11 серпня 2022 року (дату ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю) і визнала у цій частині позовні вимоги, проте решту позовних вимог заперечила і наполягає на тому, що оскільки дії апелянта суперечать вимогам закону та рішенню суду, тому негативні для позивача наслідки за це має нести саме він.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Турчин-Кукаріна І.В. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Печінка П.В. у судовому засіданні апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що сторони по справі з 18 липня 2015 року до 16 січня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 8, 9)

З моменту реєстрації шлюбу та до липня 2019 року сторони та їхній малолітній син проживали разом на АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 5).

З липня 2019 року відповідачка ОСОБА_2 разом із дитиною стала проживати у с. Постолівка, Чортківського (раніше Гусятинського) району Тернопільської області.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2019 року в справі № 596/1638/19 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Цим рішенням встановлено, що на час вирішення справи малолітній син сторін проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 у с. Постолівка Гусятинського (Чортківського) району Тернопільської області (т. 1 а.с.4, 41-42).

З дня постановлення рішення про стягнення аліментів ОСОБА_2 виконавчий лист до виконання не пред`являла.

Згідно постанови головного державного виконавця Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби міста Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Путятинської М.О. ВП № 65453130 від 17 травня 2021 року, останньою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 596/1638/19 від 06.12.2019 року, виданого Гусятинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 13).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів гол. державного виконавця Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби міста Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Путятинської М.О. ВП № 65453130, заборгованість по стягненню аліментів у боржника ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року - 2786,67 грн, станом на 15.12.2020 року - 13 236,02 грн., станом на 01 січня 2021 року - 13731,66 грн., станом на 01 січня 2022 року - 25 577,16 грн., станом на 01.10.2022 року - 35178, 66 грн., про що свідчать розрахунки заборгованості зі сплати аліментів від 18.10.2022 року (т. 2 а.с. 5), від 19.10.2022 року (т. 2 а.с. 4).

Тобто, виконавче провадження про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини відкрито 17 травня 2021 року, рішення про стягнення аліментів ОСОБА_1 не виконується.

З 15 грудня 2020 року малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_1 , бабусею ОСОБА_5 , дідусем ОСОБА_6 та перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 з 15 грудня 2020 року, що не заперечується стороною відповідача.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2022 року в справі № 596/302/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Хоростківської міської ради про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання дитини малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В задоволенні зустрічного позову-відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 17 листопада 2022 року. (т. 2 а.с.12-19).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах з 15.12.2020 по 11.08.2022, суд першої інстанції зазначив, що нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина, проте відмовляючи ОСОБА_1 в позові про припинення стягнення аліментів з батька, в стягненні аліментів з матері ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що батько змінив місце проживання дитини без згоди матері та дитина не проживає з матір`ю всупереч останньої та не у визначеному місці проживання дитини за рішенням суду від 11.08.22 у цивільній справі № 596/302/21.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може з огляду на таке.

Щодо стягнення аліментів

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням, при цьому, потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 листопада 2019 року рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Малолітній ОСОБА_3 із липня 2019 року по 15 грудня 2020 року проживав разом із матір`ю.

З 15 грудня 2020 року малолітній син сторін ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні.

З дня постановлення рішення про стягнення аліментів ОСОБА_2 виконавчий лист до виконання не пред`являла.

Виконавче провадження про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини відкрито лише 17 травня 2021 року.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 пред`явила виконавчий лист про стягнення аліментів із позивача у травні 2021 року, тоді як малолітній ОСОБА_3 із 15 грудня 2020 року і до часу вирішення цієї справи проживає з батьком - ОСОБА_1 .

Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, колегія суддів вважає, що є всі підстави для стягнення аліментів на користь позивача, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина з 15 грудня 2020 року по даний час, що не заперечують обидві сторони.

Тому стягнення з ОСОБА_1 за рішенням Гусятинського райсуду від 29.11.2019 аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні суперечить положенням статті 181 СК України за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Разом з тим, позивач звернувся в суд з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 11 червня 2021 року, тому відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову аліменти слід стягнути з 11 червня 2011 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Щодо звільнення від сплати аліментів

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Звільняючи частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються із нього на підставі виконавчого листа, виданого Гусятинським районним судом Тернопільської області 06.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, за період з 15 грудня 2020 року по 11 серпня 2022 року включно, суд першої інстанції не врахував того, що дитина з 15 грудня 2020 року по даний час постійно проживає із батьком, що не заперечується протилежною стороною.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції та апеляційної інстанції обставини щодо проживання дитини з батьком і є тими обставинами, які мають істотне значення для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості сформованої за період з 15 грудня 2020 року по 10 січня 2024 року, тобто по дату ухвалення рішення апеляційним судом, оскільки дитина і на цей проживає разом з батьком.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідачки про те, що оскільки ОСОБА_1 неправомірно змінив місце проживання дитини без згоди матері, а тому підстав для стягнення з відповідачки аліментів в користь позивача з часу звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття відсутня та припинення стягнення аліментів з 15.12.2020 є неправомірним з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, що малолітній з народження проживав з батьками (сторонами спору) в будинку АДРЕСА_1 , де є і офіційно зареєстрованим. До розірвання шлюбу відповідачка змінила місце проживання дитини, переїхавши проживати до своєї матері. Батько не змінював місця проживання дитини. Дитина проживає з батьком з 15 грудня 2020 року, тобто до ухвалення рішення органом опіки та піклування 16 січня 2021 року та рішення Гусятинським районним судом від 11 серпня 2022 року про визначення місця проживання дитини з мамою. У складеному комісією акті від 27 січня 2021 року зафіксовано, що дитина була агресивно налаштована проти матері і відмовилася з нею йти.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, також судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2023 року слід задовольнити. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів на утримання дитини з матері задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, з 11.06.2021 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, здійснюване на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області у справі № 596/1638/19, припинити з 15.12.2020.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягали стягненню на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області у справі № 596/1638/19, сформованої за період з 15.12.2020 по 10 січня 2024 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому у відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 4540 (908 + 908 + 2724) грн, сплачений ним за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Також враховуючи те, що позов, після уточнення позовних вимог містив три вимоги немайнового характеру, з яких при подачі позову про стягнення аліментів ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору, тому із ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 (908+1362) грн за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів на утримання дитини з матері задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, з 11.06.2021 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, здійснюване на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області у справі № 596/1638/19, припинити з 15.12.2020.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягали стягненню на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області у справі № 596/1638/19, сформованої за період з 15 грудня 2020 року по 10 січня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати за судовий збір у розмірі 4540 (908 + 908 + 2724) грн, сплачені ним за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2270 (908 + 1362) грн за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 січня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома