Справа № 206/427/22
Провадження № 2/188/41/2024
26 січня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,
при секретарі судового засідання Бібіковій В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав,
До Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшла справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради (далі - третя особа) про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.06.2017 її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб, зареєстрований Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 163. Від їх шлюбу народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 перебуває у місцях позбавлення волі (тобто ще до народження доньки ОСОБА_5 ).
ІНФОРМАЦІЯ_5 донька позивача ОСОБА_6 померла.
18.09.2020 ОСОБА_4 отримала статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а за рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради у м. Дніпрі № 300 від 16.10.2020 позивача було призначено опікуном малолітньої онуки ОСОБА_4 .
Дівчинка народилася з вродженими вадами. Батько дівчинки, перебуваючи у місцях позбавлення волі, не виконує батьківські обов`язки. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача та держави, отримуючи допомогу, як дитина з інвалідністю та дитина, яка втратила годувальника. ОСОБА_5 за станом здоров`я потребує стороннього та особливого догляду та надалі численних операцій по відновленню її здоров`я. Відповідач ніколи її не відвідує, не цікавиться її життям, станом її здоров`я, ніяким чином не піклується про доньку. Позивач розцінює всі зазначені факти як свідоме нехтування батьком своїми обов`язками. Отже, на цей час створились умови, які шкодять інтересам дитини.
Дівчинка проживає з позивачем у її квартирі, де для неї створені всі необхідні умови.
Посилаючись на ст.ст. 150, 164, 165 Сімейного кодексу (далі - СК)
України, позивач просить суд:
позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП НОМЕР_1 , уродженця с. Білоярське Березівського району Тюменської області, аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2023 провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та у справі призначено підготовче засідання.
Відповідач відзиву на позов не надав.
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2023 закінчене підготовче провадження і призначений судовий розгляд по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі за наявними матеріалами у справі.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною третьою ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції . Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Пунктами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї перед законом.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною 7 статті 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У статті 150 СК України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до пунктів 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
За наявних у справі письмових доказів суд вважає доведеним той факт, що батько належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку дитини, не займається її вихованням, не приділяє уваги дитині та не піклується про її розвиток.
До того ж, відповідач відбував покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21.02.2019, який був залишений без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21.07.2020, був звільнений 06.05.2022, вибув за адресою: АДРЕСА_1 , однак до дитини не приїхав і вихованням її не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає, місцезнаходження його невідоме.
Враховуючи наведене, суд вважає, що у цьому випадку позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме інтересам дитини, оскільки її мати померла і нею опікується бабуся, що підтверджується медичними висновками КНП «Дніпровський центр первинної медико - санітарної допомоги № 10», рішеннями Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради № 271 від 18.09.2020р. та № 300 від 16.10.2020р., довідкою про склад сім`ї № 3969 від 17.09.2020р.
Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування.
Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.
У ч. 3 ст. 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Отже, позов підлягає задоволенню і в частині стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - законні представники, опікуни дитини з інвалідністю. Отже, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.
На підставі п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166, ч. 1, 2 ст. 170, 182, 183 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 141, 200, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця сел. Білоярське Березівського району Тюменської області, РНОКП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, місцезнаходження: м.Дніпро, вул.20-річчя Перемоги, буд. 51 про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП НОМЕР_1 , уродженця с. Білоярське Березівського району Тюменської області на користь опікуна ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.02.2022 до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 147 (дві тисячі сорок сім гривень) 20 коп.
ОСОБА_2 повідомити про це рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя П. О. Бурда