П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024року м. Київ

Справа № 754/14686/23-ц

Провадження: № 22-ц/824/2823/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Бабко В. В.,

у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни про забезпечення позову до подання позовної заяви,

у с т а н о в и в:

Адвокат Іванченко А.В. в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, та просила постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шиян Анжеліка Олександрівна про визнання договору дарування частини квартири недійсним, якою заборонити приватним та держаним нотаріусам, державним реєстраторам, іншим особам, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наділені повноваженнями державних реєстраторів, приймати будь-які рішення щодо нерухомого майна та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: щодо частки у праві власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування (одну другу) частини квартири номер АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченим 23.09.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шиян Анжелікою Олександрівною, зареєстрованого в реєстрі №95.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що з 19.11.2020 року кредитором за крединтим договором № ML-009/163/2007 від 17 травня 2007 року по відношенню до боржника - ОСОБА_4 є ОСОБА_2 . Загальна сума прав грошової вимоги та загальний розмір заборгованості боржника за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 вересня 2012 року у справі № 2-329/12 складає 2 342 597, 04 грн. 06.02.2010 року ОСОБА_4 особисто отримав від ЗАТ «ОТП БАНК» досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, про що останній проставив свій підпис. Зазначає, що ОСОБА_4 повинен був протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банка сплатити заборгованість до 08.03.2010 року. Проте, станом на 08.03.2010 заборгованість сплачена не була. 16.03.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 2222 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . Зазначене майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 17.05.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3. за реєстрованим №1740, передано в іпотеку Публічному акціонерному товариству «ОТП БАНК». За рахунок коштів, отриманих від реалізації, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ОТП БАНК» у розмірі 183 815,56 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.03.2010 року становило у гривневому еквіваленті 1 482 198,21 грн. 02.04.2010 АТ «ОТП Банк» звернулося до начальника відділу державної виконавчої служби Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі оригіналу виконавчого напису від 16.03.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2222. 06.04.2010 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві Мазур Ю.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Отже, на дату укладення оскаржуваного договору дарування частини квартири від 23.09.2010 року, укладеного між ОСОБА_4 та його матір?ю ОСОБА_3 , кредитором вживалися активні дії щодо примусове виконання стягнення коштів. Про що ОСОБА_4 неодноразово був повідомлений.

У січні 2021 року заявник отримав від ОСОБА_3 лист № б/н, з якого дізнався, що 23.09.2010 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування частини квартири. За яким ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар належну дарувателю ( ОСОБА_4 ) на праві приватної власності частину квартиру за номером АДРЕСА_1 . Квартира, частина якої дарується, складається з двох кімнат, житлова площа її складає 30,10 кв.м., загальна площа 50,70 кв.м. Вважає, що оспорюваний правочин був укладений з метою уникнення звернення стягнення на майно належне ОСОБА_4 , тобто, всупереч інтересам заявника, що вказує на наявність умислу приховати справжні наміри його укладення, а саме вивести нерухоме майно з власності під час існування у нього боргових зобов`язань, з метою уникнення виконання відповідного грошового зобов`язання в подальшому на підставі рішення суду. Повідомив, що 17.05.2023 року приватним виконавцем Корольовим В.В. в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв?язку з відсутністю майна боржника на підставі п. 2 ч. 1 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Отже, відсутні будь-які активи (майно рухоме/нерухоме, грошові кошти), за рахунок якого було б можливо задовольнити вимоги кредитора за кредитним договором №ML-009/163/2007 від 17 травня 2007 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Іванченко А. В. про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Іванченко А. В. в інтересах ОСОБА_2 01 листопада 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції було порушено порядок дослідження доказів, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого судового рішення, а саме, після оприлюднення ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в мережі інтернет на сайті «ОЛХ», були знайдені оголошення «срочно, продається 2 кімнатна квартира, АДРЕСА_3 , Троєщина, вул. Закрєвського, вторинна нерухомість, поруч є все необхідне: школа, садочок, супермаркети, нова пошта, зупинка трамвая…ОСОБА_4». Також звертає увагу на те, що раніше ОСОБА_4 вчинялись подібні дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна, саме з метою ухилення від виконання свого зобов`язання, що призвело до звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 листопад 2023 року, визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - ОСОБА_6., судді: Шебуєва В. А., Крижанівська Г. В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/14686/23 у зв`язку зі звільненням судді-доповідача ОСОБА_6 із посади судді Київського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 23 листопада 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У письмових поясненнях адвокат Бондар Є.В. в інтересах ОСОБА_3 з апеляційною скаргою не погодилась, вважала її необґрунтованою, зазначила, що ОСОБА_3 є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та не має боргів перед заявником чи іншими особами. Отже, доводи поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно зводяться до боргових зобов`язань сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 без врахування її інтересів як власниці.

ОСОБА_4 правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України не скористався.

В судовому засіданні адвокат Іванченко А.В. в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримувала з підстав, викладених у ній, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Адвокат Бондар Є.В. в інтересах ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши думку учасників процесу, які з`явились в судове засідання дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, а посилання, які містяться в заяві, не дають достатніх підстав для підтвердження такого наміру.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Судом убачається, що спір виник з приводу нерухомого майна, а саме щодо частки у праві власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , набутої на підставі договору,який оспорюється позивачем з підстав його фіктивності.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, адвокат Іванченко А.В. в інтересах ОСОБА_2 посилалась на існування підстав для подальшого незаконного розпорядження спірним нерухомим майном, оскільки в теперішній час, ОСОБА_4 вчиняє дії щодо зміни власника спірного нерухомого майна, що вказує на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до вирішення справи по суті, а захист цих прав, свобод та інтересів може стати неможливим або ускладненим без вжиття заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Задоволення заяви про забезпечення позову не являється фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права власності відповідача на нерухоме майно, а лише обмежує його у здійсненні деяких дій на певний період.

Відповідно до ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.13 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:

1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу;

2) повернення позовної заяви;

3) відмови у відкритті провадження у справі.

Як зазначено вище, ОСОБА_2 мав намір звернутись до суду із позовом про визнання договору дарування частини квартири недійсним.

Згідно інформації з ЄДРСР ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шиян Анжеліка Олександрівна, про визнання договору дарування частини квартири недійсним (справа № 754/15540/23).

З 31.10.2023 року вище зазначена цивільна справа перебуває в провадженні суду.

Отже, оскільки, заявник виконав вимоги ч.4 ст.152 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову на час розгляду справи судом.

Ураховуючи, що указане нерухоме майно може бути у будь-який час відчужене його власником, у суду є реальні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії розпорядження спірним нерухомим майном, що є предметом спору у даній справі, або його відчуження, або передача в оренду чи іпотеку, тощо, у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору та є співмірним із заявленими ним вимогами.

Невжиття таких заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача.

Доводи відповідача про відсутність будь-яких загроз невиконання чи утруднення виконання рішення у даній справі спростовуються встановленими обставинами у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не звернув увагу на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на наведене, ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Заборонити приватним та держаним нотаріусам, державним реєстраторам, іншим особам, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наділені повноваженнями державних реєстраторів, приймати будь-які рішення щодо нерухомого майна та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: щодо частки у праві власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування (одну другу) частини квартири номер АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 23.09.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шиян Анжелікою Олександрівною, зареєстрованого в реєстрі №95.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення до виконання - три роки.

Стягувач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_5

Боржники: ОСОБА_4 , АДРЕСА_6 .

ОСОБА_3АДРЕСА_6 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 31 січня 2024 року.

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: С. М. Верланов

В. А. Нежура