Номер провадження: 22-ц/813/3005/24
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

Белінського А.В.,

представника ОСОБА_1 адвоката Врони А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Ковтун Ю.І., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

24.09.2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 наближатися на 20 метрів до нового місця проживання ОСОБА_2 та дітей за адресою АДРЕСА_2 , школи ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 , садочка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_4 , лікарні за адресою АДРЕСА_5 та на залізничний вокзал м. Одеси, за адресою: АДРЕСА_6 , в день виїзду ОСОБА_2 з дітьми закордон.

Заява була обґрунтована тим, що заявниця є матір`ю чотирьох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наразі заявниця з дітьми проживає з її колишнім чоловіком - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Діти страждають від агресії ОСОБА_1 , який може собі дозволити лайку, ненормативну лексику та застосування фізичної сили в її бік у присутності дітей, що викликає в них сильний стрес. Під час спільного проживання, ОСОБА_1 постійно висловлюється нецензурною лайкою, завдає їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію, все це відбувається при дітях. Постійні побиття з боку ОСОБА_1 стали підставою розриву їхніх відносин та рішенням суду від 25.11.2020 шлюб було розірвано. Зазначила, що колишнє подружжя й досі проживають разом, так як ОСОБА_1 не дає їй з дітьми переїхати, погрожує фізичним насильством. Також через агресивну поведінку ОСОБА_1 під час повітряної тривоги вона з дітьми не може спуститись в бомбосховище, так як він починає поводити себе неадекватно, кричати й погрожувати застосувати фізичну силу, якщо вони вийдуть з квартири. Окрім цього, у зв`язку з ситуацією у м. Одеса, а саме з частими обстрілами, виникла нагальна потреба у виїзді з дітьми за кордон, але ОСОБА_1 забороняє це зробити й наразі звернувся до суду про встановлення місця проживання дітей з батьком та про заборону виїзду дітей закордон. Заявниця вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства та діти також потерпають від домашнього насильства, їх стан сильно погіршується, коли вони бачать як над їх мамою знущаються.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено (а.с.83-88).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року, ухвалення нового судового рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.93-99).

У відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Врона А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (а.с.125-127).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 у справі № 521/11661/20, яке набрало законної сили 29.12.2020.

Сторони мають чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується повторними свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_1 від 08.07.2021, Серія НОМЕР_2 від 08.07.2021, Серія НОМЕР_3 від 08.07.2021 та свідоцтвом Серія НОМЕР_4 від 22.01.2022.

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_2 надала суду копії: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 0002577 від 30.11.2019; листа ВП № 1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області № 60.6.П-626 від 01.08.2022 на адресу ОСОБА_2 , відповідно до якого слідчим СВ ВП № 1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області 19.06.2020 прийнято рішення про закриття кримінального провадження за № 0002577 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; листа ВП № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області № 54/зі від 25.07.2023 на адресу ОСОБА_2 ; листа Приморського ВП ГУНП в Одеській області на адресу ОСОБА_2 , відповідно до якого з ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення ним протиправних дій; талону-повідомлення єдиного обліку № 13195 від 14.09.2023 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) по кримінальне правопорушення та іншу подію до ВП № 5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (а.с.21-23, 46).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходи в із того, що відповідно до п.п. 3, 4, 14 та 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Тобто, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення такої заяви суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разібезпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від: 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).

Суд першої інстанції зазначив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникають конфліктні ситуації, зокрема і з приводу бажання заявниці вивезти дітей за межі території України.

Разом з тим, суд виходив із того, що наявність конфлікту між сторонами не підтверджує факт того, що ОСОБА_1 є кривдником та чинить відносно ОСОБА_2 психологічне чи фізичне насильство, як зазначає заявник, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені вказаним Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд також обґрунтовано зазначив, що матеріали справи не мають достатньо доказів того, що в даному випадку існує вірогідність вчинення ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 насильства та настання тяжких і особливо тяжких наслідків його вчинення, оскільки підтвердження протиправної поведінки ОСОБА_1 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявником не доведено, а сам лише факт звернень заявника до органів поліції не є правовою підставою для видачі обмежувального припису.

Крім того. після надання відзиву на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Врона А.В. звернувся до суду з клопотанням про залучення до матеріалів справи копії постанови Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року про закриття адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 172-2 КУпАП України (а.с.135-136).

Враховуючи, що дана постанова винесена вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення, що позбавило адвоката Врону А.В. надати її копію суду до ухвалення оскаржуваного судового рішення, колегія суддів залучила до матеріалів справи та прийняла до уваги копію даної постанови, яка додатково підтверджує, що в діях ОСОБА_1 жодного разу в установленому законом порядку не було виявлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП України.

Більше того, представник ОСОБА_1 адвокат Врона А.В. надав суду інформацію, згідно якої на даний час заявник ОСОБА_2 разом з чотирма вищезазначеними неповнолітніми дітьми сторін виїхали за межі України і з 12.02.2024 року тимчасово проживають в АДРЕСА_7 (а.с.145 - 156).

Зазначені обставини взагалі виключають застосування до ОСОБА_1 тимчасових обмежень строком на 6 місяців відносно ОСОБА_2 з дітьми, які вказані в заяві ОСОБА_2 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки додаткове рішення у справі ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.03.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М.Драгомерецький