Справа № 397/620/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2024 сел. Олександрівка

Суддя Олександрівського районного суду Кіровоградської області Максимович І.В., розглянувши заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №397/620/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом адвоката Бондар-Калінки Олександри Богданівни інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю,-

В С Т А Н О В И В:

27.02.2024 до Олександрівського районного суду Кіровоградської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій заявниця просить забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір ю - ОСОБА_1 , щосуботи з 09.00 год. поточного дня до 10.00 год. наступного дня; щовівторка та щочетверга з 09.00 год. до 20.00 год. без присутності батька, та інших родичів по лінії батька, у громадських місцях чи за місцем проживання матері - АДРЕСА_1 , зооов`язавши батька дитини ОСОБА_2 , передавати малолітню дитину - ОСОБА_3 , його матері ОСОБА_1 , за місцем проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно визначеного судом часу спілкування, з моменту постановления ухвали суду та до набрання рішенням у справі законної сили.

Заяву обгрунтовує тим, що в провадженні Олександрівського районного суду Кіровогградської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом адвоката Бондар-Калінки Олександри Богданівни інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Вказує, що будь-яке спілкування дитини з матір`ю обмежується батьком дитини. Останній постійно переховує сина, відправляє його на тривалий строк до бабусі в м. Гайворон, хоча сама вона проживає в м. Кропивницькому, та має змогу займатися вихованням сина. Батько дитину налаштовує проти матері, повідомляє йому що мати його покинула, і не хоче про нього піклуватися. У разі задоволення зустрічного позову об`єктивні перешкоди у виконанні рішення суду, через втрату контакту дитини з матір`ю.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, предмет та підстави пред`явленого позову, обсяг заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

За правилами ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, згідно з ч. 1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно з п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнку може бути завдано шкоди.

При цьому, варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований видзабезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зі змісту зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю вбачається, що предметом спору є визначення місця проживання сина сторін.

Обґрунтовуючи підстави вжиття заходів забезпечення позову, позивач за зустрічним позовом стверджує про те, що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Разом з тим, жодних об`єктивних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем у заяві про застосування заходів забезпечення позову не зазначено та до неї не приєднано.

При цьому, стороною позивача за зустрічним позовом також не доведено необхідність та доцільність застосування саме запропонованих заходів забезпечення позову, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог, не обґрунтовано, яким чином невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, може перешкодити фактичному виконанню або зробити неможливим виконання судового рішення у даній справі в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач просить суд забезпечити позов шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір ю - ОСОБА_1 , щосуботи з 09.00 год. поточного дня до 10.00 год. наступного дня; щовівторка та щочетверга з 09.00 год. до 20.00 год. без присутності батька, та інших родичів по лінії батька, у громадських місцях чи за місцем проживання матері - АДРЕСА_1 , зооов`язавши батька дитини ОСОБА_2 , передавати малолітню дитину - ОСОБА_3 , його матері ОСОБА_1 , за місцем проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно визначеного судом часу спілкування, з моменту постановления ухвали суду та до набрання рішенням у справі законної сили.

Проте судом у даному провадженні не вирішуються вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини з матір`ю, а відтак суд приходить до висновку про відсутність зв`язку між заходом забезпечення позову, обраним позивачем і предметом позову. А тому, суд не знаходить підстав для задоволення заяви.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (ст. 158 СК України) або судом (ст. 159 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Крім цього, згідно із вимогами частин першої, другої 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, зі змісту статей 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

За правилами ч. 1-3 ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Отже, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Враховуюче наведене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-153, 260-261, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №397/620/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом адвоката Бондар-Калінки Олександри Богданівни інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Кропивницького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І.В. Максимович