Провадження № 4-с/712/6/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі КАПЛЯ А.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), суб`єкт оскарження: Перший відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: м. Черкаси, проспект Хіміків 50) на постанову державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця, посилаючись на те, що відповідно до Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 19.03.1993 року квартира АДРЕСА_2 , належала у рівних частиках наступним співвласникам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , якою за життя на її ім`я було складено заповіт.

Так, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі під №1-516 від 26.04.2014 року, прийняла у власність частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлій.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_4 , яким за життя було складено заповіт від 21.02.2013 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1- 171 та відповідно до якого він заповів належну йому частку квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_6 .

Таким чином, вона є власником частки вищевказаної квартири на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 19.03.1993 року, частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі під №1-516 від 26.04.2014 року та має намір прийняти частку квартири належну її померлому батьку.

Проте, через накладений арешт на квартиру, вона не може реалізувати своє право на спадкування.

З інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що: 29.07.2008 року о 17:23:31 за № 7650437 реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови АА №449059 від 25.07.2008 року Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно: квартира, адреса: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_5 (реєстраційний номер обтяження № 7650437).

В ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження та знятті арешту, виконавчою службою було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

У зв`язку з цим, просить скасувати постанову Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції АА № 449059 від 25.07.2008 року, якою накладено арешт на майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

19 грудня 2023 року відкрито провадження по даній справі.

08 січня 2024 року представником Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направлено заперечення проти скарги.

Адвокат особи, яка подала скаргу, ОСОБА_7 до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність та просив відмовити в задоволенні скарги з підстав, викладених у запереченні проти скарги.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства та Законом України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 19.03.1993 року квартира АДРЕСА_2 , належала у рівних частиках наступним співвласникам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати скаржниці - ОСОБА_3 , якою за життя на її ім`я було складено заповіт.

Так, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі під №1-516 від 26.04.2014 року, прийняла у власність частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлій.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько скаржниці - ОСОБА_4 , яким за життя було складено заповіт від 21.02.2013 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1- 171 та відповідно до якого він заповів належну йому частку квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 є власником частки вищевказаної квартири на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 19.03.1993 року, частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі під №1-516 від 26.04.2014 року та має намір прийняти частку квартири належну її померлому батьку.

Проте, через накладений арешт на квартиру, вона не може реалізувати своє право на спадкування.

З інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що: 29.07.2008 року о 17:23:31 за № 7650437 реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови АА №449059 від 25.07.2008 року Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на нерухоме майно: квартира, адреса: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_5 (реєстраційний номер обтяження № 7650437).

З відповіді Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 листопада 2023 року встановлено, що у зв`язку з тим, що виготовлення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження здійснено на спеціальному бланку без використання Єдиного реєстру виконавчих проваджень, встановити згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження, під час примусового виконання якого виносилася постанова АА 449059 від 25.07.2008 року, не вбачається можливим. Зазначене виконавче провадження на даний час знищено відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року.

Отже, вирішуючи в даному випадку право звернення ОСОБА_6 з даною скаргою до суду, суд приходить до наступного.

Відповідно до змісту ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст. ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом

Частиною 1 статті 14 Закону визначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В даному випадку, ОСОБА_6 не підпадає під жодну з вказаних вище категорій інших учасників та не є стороною виконавчого провадження.

Разом з тим, при зверненні до суду з даною скаргою ОСОБА_6 посилається на порушення своїх прав як спадкоємця після батька ОСОБА_4 , оскільки не має можливості успадкувати майно через накладений на нього арешт, посилаючись на статті 316, 317, 319 ЦК України та статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», просить скасувати арешт, накладений у виконавчому провадженні на нерухоме майно.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

В той же час боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20), від 19 січня 2022 року у справа № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Отже, судом встановлено, що скаржниця ОСОБА_6 не була стороною виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на майно, а отже не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах вказаного виконавчого провадження.

Законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту його порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22; від 03 травня 2023 року у справі № 463/3251/22.

Враховуючи викладене, суд вважає, що скаржником обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права, а саме шляхом подання скарги на постанову державного виконавця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому суд приходить до висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку статті 447 ЦПК України, і провадження по ній необхідно закрити, та роз`яснити ОСОБА_6 в порядку ч.1 ст.256 ЦПК України, що їй необхідно звернутися до суду в порядку позовного провадженняшляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Перший відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову державного виконавця - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: