ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2069/24 Справа № 201/5546/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Трофімова Д. Ю. на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК», -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеною скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з його майна при поверненні виконавчого документу без виконання. В обґрунтування посилався на те, що постановою державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ від 16 січня 2014 відкрито виконавче провадження №41513840 з примусового виконання виконавчого листа №201/5546/13-ц, виданого 12 листопада 2013 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованості у розмірі 11 453,85 грн. Також 24 січня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

28 квітня 2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника).

Однак, 30 квітня 2014 року в Державний реєстр речових прав внесено запис про обтяження номер 5531462 (спеціальний розділ) у вигляді арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Вважаючи, що арешт на його майно повинно бути скасовано після закриття виконавчого провадження, у вересні 2023 року звернувся через представника до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління МЮУ (м. Одеса) для скасування такого арешту.

Однак, Соборний ВДВС у місті Дніпрі лише повідомив, що ВП № 41513840 по виконавчому листу від 12 листопада 2013 № 201/5546/13 перебувало на виконанні в період з 16 січня 2014 року по 28 квітня 2014 рік та 28 квітня 2014 року було повернуто стягувачу на підставі п.5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення). Станом на сьогоднішній день виконавче провадження № 41513840 знищено за терміном зберігання, а відомості про виконавче провадження в Автоматизованій системі ВП перенесені до спец розділу.

Просив визнати протиправною бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , при поверненні виконавчого документа в рамках виконавчого провадження №41513840; зобов?язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), скасувати арешт (та відповідну заборону відчуження) нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження- 5531462), накладений постановою про арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 24.01.2014 в рамках виконавчого провадження 41513840 державним виконавцем Лижник C.I.; зобов?язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), вилучити з Державного реєстру речових прав запис 5531462.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року скарга представника ОСОБА_1 залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції проігнорував вимоги законодавства щодо обов`язку державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві зняти арешт з майна боржника, чим порушене його право на мирне володіння своїм майном. Суд першої інстанції помилково врахував гіпотетичні вимоги зацікавленої особи, зазначивши, що останній надано право звернутись до виконавчої служби з повторним пред`явленням виконавчого листа до виконання. Звертав увагу, що гіпотетична зацікавлена особа тривалий час не робила жодних дій щодо повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання. Крім того трирічний строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання давно сплив (навіть враховуючи його переривання на виконання).

Сторони не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання з`явились ОСОБА_1 та його представник-адвокат Трофімов Д. Ю.. Інші сторони в судове засідання не з`явилися,про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суді (а.с.70-76).

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту із майна боржника, суд першої інстанції виходив із того, що повернення виконавчого документа стягувачу у разі неможливості встановити особу боржника не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції, зокрема зняття арешту із майна який накладений органами ДВС в рамках виконавчого провадження.

Проте такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за договором № 999-00022302/1 про надання кредиту від 06 липня 2012 року в сумі 11 453,85 грн..

12 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виданий виконавчий лист №201/5546/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» боргу у сумі 11 453,85грн.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ від 16 січня 2014 року відкрито виконавче провадження №41513840 з примусового виконання виконавчого листа №201/5546/13-ц, виданого 12 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованості у розмірі 11 453,85 грн.

24 січня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

28 квітня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» N606-XIV (неможливо встановити особу боржника, з?ясувати місце проживання боржника).

Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі повідомлено, що ВП № 41513840 по виконавчому листу від 12 листопада 2013 № 201/5546/13 перебувало на виконанні в період з 16 січня 2014 року по 28 квітня 2014 рік та 28 квітня 2014 року було повернуто стягувачу на підставі п.5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення). Станом на сьогоднішній день виконавче провадження № 41513840 знищено за терміном зберігання, а відомості про виконавче провадження в автоматизованій системі ВП перенесені до спец розділу.

ОСОБА_1 обгрунтовував свою скаргу тим, що державний виконавець повинен був зняти арешт з його майна при поверненні виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Судом першої інстанції встановлено,що виконавчий документ, за яким було відкрите виконавче провадження №41513840 та накладено арешт на майно ОСОБА_1 постановою від 28 квітня 2014 року повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 47 в редакції Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла станом на 28.04.2014 року виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

У ч.1 та 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент повернення виконавчого документу, зазначено, що уразі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Також у випадку коли у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином при поверненні виконавчого документа державний виконавець зобов`язаний був зняти арешт, накладений в рамках такого виконавчого провадження.

При цьому слід звернути увагу, що положення закону щодо неможливості зняття арешту при поверненні виконавчого документу у зв`язку із неможливістю встановити особу боржника або з`ясувати його місцезнаходження, набрали законної сили вже після винесення постанови про повернення виконавчого документу.

Тому практика Верховного Суду, на яку посилається суд першої інстанції як на підставу відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , не підлягає застосуванню, оскільки стосується повернення виконавчого документу після прийняття Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18 вказано, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Також слід звернути увагу, що річний строк пред`явлення виконавчого документу у цій справі до виконання, з урахуванням переривання на виконання, закінчився ще у квітні 2015 року, тобто до набрання законної сили 05 жовтня 2016 року чинності нової редакції Закону України «Про виконавче провадження». А тому п.5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень нової редакції закону щодо застосування трирічного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18 , від 09 лютого 2022 року № 658/310/21.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повернення виконавчого документу та знищення матеріалів виконавчого провадження у зв`язку із закінченням термінів його зберігання підстави для збереження чинності арешту майна боржника, враховуючи положення закону станом на момент такого повернення, відсутні.

Отже, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та відсутності повторного звернення стягувача із таким виконавчим документом, є невиправданим втручанням у право боржника на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 522/8685/13 зазначено, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 8.19 Порядку № 2274/5 Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, дійсному на час виникнення спірних правовідносин, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не врахував, що знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, та помилково посилаючись на незавершеність виконавчого провадження, не вирішив питання про зняття арешту з нерухомого майна.

Враховуючи закріплений законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, прямий обов`язок державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документу стягувачу, відсутність виконавчого провадження, наявність протягом тривалого часу незаконно не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження та закінченням строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 ..

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню у зв`язку невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст.368, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Трофімова Д.Ю. задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» задовольнити.

Визнати бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) неправомірною.

Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) скасувати арешт (та відповідну заборону відчуження) нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 5531462), накладений постановою про арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 24.01.2014 року в рамках виконавчого провадження 41513840 державним виконавцем Лижник C.I..

Зобов?язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) вилучити з Державного реєстру речових прав запис 5531462.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: