Дата документу 10.01.2024 Справа № 337/1294/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1294/23 Головуючий у 1 інстанції: Мальований В.О.
Провадження № 22-ц/807/117/24 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Гончар М.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

за участі прокурора Запорізької обласної прокуратури Тронь Г.М.

розглянувши у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвокат Вишнякова Дмитра Олександровича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року у справі за позовом Пологівської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави, в особі Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області, представництво якої здійснює Токмацька міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області, до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Пологівська окружна прокуратура Запорізької області в інтересах держави, в особі Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області, яку на час дії воєнного стану представляє Токмацька міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначено, що підставою для пред`явлення позову є порушення законодавства при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , що оформлено державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 496565 від 17 січня 2012 року, яка розташована на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. У Акті зазначено, що його зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00141. У вказаному Державному акті в якості підстави для його видачі значиться розпорядження Токмацької районної державної адміністрації № 432 від 10.11.2011р. Але такого розпорядження Токмацькою РДА про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не видавалось, оскільки за № 432 мається розпорядження, датоване 29.09.2011, «Про затвердження нового складу конкурсної комісії при районній державній адміністрації», яким було затверджено новий склад конкурсної комісії при районній державній адміністрації. Тому прокурор вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 січня 2012 року серія ЯЖ № 496565, згідно з яким ОСОБА_1 набула право власності на спірну земельну ділянку, було видано безпідставно.

За фактом вчинення кримінального правопорушення групою службових осіб на території Запорізької області, пов`язаного з незаконним відведенням земельних ділянок, що перебувають у державній власності, Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0000011 від 10.01.2019. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що право власності на чисельні земельні ділянки, в тому числі з кадастровим номером :10:001:0031 (спірна земельна ділянка), зареєстровано на підставі підроблених документів.

Під час проведення обшуків в приміщеннях Токмацької районної державної адміністрації вилучено оригінал розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 29.09.2011 № 432 «Про затвердження нового складу конкурсної комісії при районній державній адміністрації», з якого вбачається, що розпорядження голови районної державної адміністрації у Токмацькому районі про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не приймалось, заяви від ОСОБА_1 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0031 для ведення особистого селянського господарства та щодо затвердження проектів землеустрою, не надходило. Розпорядження РДА за № 432 від 10.11.2011р. під час обшуку не знайдено.

За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, що міститься у службовій записці в.о. начальника управління землеустрою та охорони земель від 16.10.2020 № 3922/1/3-20-0.302, в період з 01.01.2017 по 01.01.2019 наказів про надання дозволів на розробку та затвердження документацій із землеустрою, щодо спірної земельної ділянки, Головним управлінням не видавалось.

Факт незаконного, в порушення вимог ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України вибуття із державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення, включаючи спірну земельну ділянку, також підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки № НОМЕР_1 ДК/160/АП/09/01/-21 від 30.03.2021, проведеної Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в порядку, передбаченому ст.ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель».

Таким чином, спірна земельна ділянка вибула із державної власності незаконно, поза відповідною волею, тому за приписами статті 387 Цивільного кодексу України останній володілець повинен повернути земельну ділянку власнику.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області, земельну ділянку площею 2.0000 га з кадастровим номером :10:001:0031, яка розташована на території Токмацької міської ради Запорізької області за межами населеного пункту (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, номер запису про право власності 23510447); стягнути з ОСОБА_1 кошти, витрачені на сплату судового збору у 2023 році при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 5850, 50 гривень .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2.0000 га з кадастровим номером :10:001:0031, яка розташована на території Токмацької міської ради Запорізької області за межами населеного пункту (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, номер запису про право власності 23510447).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені на сплату судового збору у 2023 році при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 5850, 50 грн. (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 50 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Вишняков Д.О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Вагомим аргументом щодо незаконності рішення суду, на думку апелянта, є те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для зверненням із такими вимогами, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку датовано 17.01.2012р., а з позовом прокурор звернувся до суду 06.03.2023р. Крім того, держава задовго до подачі цього позову могла довідатись про факти, викладені в позовній заяві, оскільки первісно порушене кримінальне провадження за цими ж фактами було закрито 27.12.2018р. При цьому відповідач відкрито володіла належною їй спірною земельною ділянкою. За вказаних обставин, позивач чи інша уповноважена особа в особі органу місцевого самоврядування, на думку апелянта, не могла не знати про переоформлення права власності на спірну земельну ділянку, або мали змогу дізнатись про це.

Також в скарзі зазначається, що позивач в якості доказової бази надає копії документів з матеріалів кримінального провадження, тобто посилається на ознаки складу злочину. Тому недійсність/підробку/зміну/оригінальність документів повинен встановлю-

вати саме суд й ніхто інший у кримінальному провадженні шляхом зазначення/опису таких фактів в обвинувальному вироку. Наразі позивачем такого вироку у справу не надано.

Скарга містить посилання й на те, що витребувати майно з чужого незаконного володіння можливо лише за наявності права власності на майно у відповідача. Але сам же позивач зазначає, що оформлені на підставі неіснуючого розпорядження Державні акти не породжують у набувачів права власності, а тому, на думку апелянта, й не можна застосовувати у такому разі віндикацію.

Вважає, що позов побудовано на припущеннях, оскільки оригіналів доказів, що містяться у копіях в матеріали справи, зокрема, таких основних документів як Державного акту про право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та розпорядження Токмацької районного адміністрації від 10.11.2011р. № 432, прокурором не надано. Тому відповідно до приписі в ч. 6 ст. 195 ЦПК України такі докази суд не може брати до уваги.

Токмацькою міською радою, яку на час воєнного стану представляє Токмацька мі-

ська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про незгоду з її доводами. Вказується, що земельна ділянка набута ОСОБА_1 без подання нею відповідної заяви та без прийняття рішення компетентного органу про надання її у власність відповідача, а тому суд правильно встановив, що земельна ділянка вибула з власності держави поза волею власника. Вважає, що згідно з усталеною судовою практикою прокурором обрано правильний спосіб захисту у вигляді її витребування з чужого незаконного володіння, а тому суд обґрунтовано захистив порушене право саме в належний спосіб.

У відзиві прокурора на апеляційну скаргу зазначається, що з огляду на те, що Державний акт про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку є підробленим, тобто такого документу взагалі не існує, то й дату його видачі не можна вважати достовірною, та відраховувати сплив строку позовної давності від неї. Отже, держава у момент складання та видачі такого Державного акту не знала і не могла знати про порушення свого права. Право власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 зареєструвала 17.11.2017р., тому саме з цього часу будь-який орган чи особа могли перевірити речове право відповідача. Між тим, зазначає, що прокурору стало відомо про незаконність набуття земельної ділянки ОСОБА_1 в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000011 від 10.01.2019. А сама Токмацька міська рада довідалась про своє порушене право після того, як згідно зі змінами в чинному законодавстві набула повноваження розпорядника земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, розпорядником яких до цього виступали органи Державного земельного кадастру, тобто з 27.05.2021р.

Прокурор зазначає, що строк позовної давності є продовженим на час дії карантину та час дії воєнного стану, а тому не пропущений для звернення до суду з цим позовом.

Також у відзиві зазначається, що посилання у позові на матеріали кримінального провадження є викладенням обставин, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги, тобто вони є джерелом інформації і доказів щодо порушених прав держави, а отримані в його межах документи оцінюються судом у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, та для цього не є необхідним обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили.

Прокурор вважає, що факт володіння відповідачем нерухомим майном спірною земельною ділянкою підтверджується, зокрема, державною реєстрацією цього майна на праві власності за відповідачем. Тому відповідач є володільцем такого майна, яке набуто нею незаконно, без відповідної правової підстави, а тому власник, яким є держава, має право витребувати це майно із чужого незаконного володіння, і такий спосіб захисту є належним та ефективним.

В судове засідання апеляційного суду 10 січня 2023 року з`явились: адвокат Вишняков Д.О. як представник відповідача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу; представник Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області Похвалітова Н.В. та прокурор Тронь Г.М., які заперечували проти скарги. Кожен з учасників висловив свою позицію, відображену в його апеляційній скарзі чи його відзиві на скаргу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, учасників справи, пере-віривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496565 від 17.01.2012 ОСОБА_1 належить земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0031, площею 2. 0000 га, розташована на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, приватної форми власності, вид угідь рілля, дата державної реєстрації земельної ділянки 17.01.2012 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ПП «ІНФОТЕРА». Вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 496565 від 17.01.2012 виданий на підставі розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 10 листопада 2011 року № 432, про що безпосередньо зазначено у самому Державному акті.

У Державному акті зазначено, що він зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00141 відповідно до розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 10.11.2011 № 432.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 15.12.2022, право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :10:001:0031 було 17.11.2017 зареєстровано за ОСОБА_1 -дрівною (державний реєстратор Кондрацька Лідія Миколаївна, Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38283269 від 22.11.2017). Підставою для вчинення державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав права власності на земельну ділянку визначено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496565, виданий 17.01.2012 Токмацькою районною державною адміністрацією.

За фактом вчинення кримінального правопорушення групою службових осіб на території Запорізької області, пов`язаного з незаконним відведенням земельних ділянок, що перебувають у держаній власності, Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 0000011 від 10.01.2019.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що право власності на земельні ділянки, у тому числі, з кадастровим номером :10:001:0031 (спірна земельна ділянка), зареєстровано на підставі підроблених документів.

Під час проведення обшуків в приміщеннях Токмацької районної державної адміністрації вилучено оригінал розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 29.09.2011 № 432 «Про затвердження нового складу конкурсної комісії при районній державній адміністрації», а розпорядження № 432 із датою прийняття 10.11.2011р. не знайдено. З цього вбачається, що розпорядження голови районної державної адміністрації у Токмацькому районі про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не приймалось, заяви від ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0031 (спірна земельна ділянка) для ведення особистого сільського господарства та щодо затвердження проектів землеустрою, не надходило.

Відповідно до відомостей про обтяження згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно на підставі ухвали від 26.06.2019 Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя справа № 335/2465/19 було накладено арешт на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0031 (спірна земельна ділянка) (дата

державної реєстрації обтяження 27.06.2019).

Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області було подано цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000011, у якому цивільний позивач просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0031.

Ухвалою від 20.10.2021 Токмацького районного суду Запорізької області у справі № 328/1530/21 цивільний позов Головного управління про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння було залишено без розгляду.

Отже, на підставі зібраних у справі доказів судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0031, площею 2.0000 га, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496565 від 17.01.2012, який виданий на підставі розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 10 листопада 2011 року № 432, яке взагалі не приймалось. Державна реєстрація права приватної власності здійснена 17.11.2017. Земельна ділянка розташована на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Проте Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯЖ № 496565 від 17.01.2012, виданий ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 10 листопада 2011 року № 432, було видано безпідставно, оскільки не існувало заяви останньої про надання їй земельної ділянки у власність та не виносилось відповідне розпорядження Токмацькою районною державною адміністрацією. Відтак, суд визнав обґрунтованим позов прокуратури про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Токмацької міської ради, яка згідно зі змінами в чинному законодавстві з 27.05.2021р. набула повноваження розпорядника земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, розпорядником яких до цього виступали органи Державного земельного кадастру.

В апеляційній скарзі адвокат Вишняков Д.О. як представник відповідача ОСОБА_1 по суті спору зазначає, що позивач в доказову базу до позовної заяви долучає документи, які є копіями з матеріалів кримінального провадження, а також вказує про підробленість документів про право власності відповідача на земельну ділянку. Отже, фактично позивач зазначає, що факти, які викладені в позовній заяві, мають ознаки складу злочину, але наразі не мається обвинувального вироку щодо недійсності/підробки/заміни документів, про підробку яких зазначається прокурором в обґрунтування позову. Також не є визначеним процесуальний статус відповідача у зазначеному прокурором кри-мінальному провадженні. Крім того, наголошується на тому, що за клопотанням відповідача були витребувані оригінали доказів для огляду, але їх не було надано суду. Тож, за приписами п. 6 ст. 195 ЦПК України надані прокурором докази суд не мав брати до уваги, але на їх підставі вирішив справу.

З цього приводу колегія встановила наступне щодо прийнятності поданих прокуратурою доказів.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства,

однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такі висновки щодо стандарту доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім пере-конанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до приписів статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи( ч. 1); письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (ч. 2); учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

У відповідності з приписами ч. 6 ст. 195 ЦПК України, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За матеріалами справи встановлено, що у позовній заяві прокуратурою надано перелік усіх доказів, які долучені до неї, а щодо тих, які подано в копіях, то вони засвідчені прокурором належним чином і зазначено, де перебуває їх оригінал ( а.с. 16-18).

Отже, прокурор мав право подати письмові документи, які вважав доказами, у належним чином засвідчених копіях, та вимога ч. 2 статті 95 ЦПК України ним виконана.

Вбачається, що оригінали доказів знаходились у різних місцях: в Більмацькому відділ Пологівської окружної прокуратури, в Пологівській окружній прокуратурі, у матеріалах кримінального провадження № 0000011 в Токмацькому районному суді Запорізької області, міськрайонному управлінні у Токмацькому районі та м. Токмаку ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, в ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, Запорізькій обласній прокуратурі, в Токмацькій міській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області.

При цьому, щодо Державного акту про право власності на земельну ділянку ЯЖ № 496565 від 17.01.2012р. зазначено, що його оригінал відсутній ( а.с. 17).

Також в змісті позовної заяви наголошувалось на тому, що розпорядження Токмацької РДА від 10.11.2011р. № 432 також не існує, оскільки при вилученні з архіву Токмацької РДА на підставі ухвали слідчого судді в межах кримінального провадження певної документації встановлено, що таке розпорядження не виносилось.

Дійсно, представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Вишняковим Д.О. 22.03.2023р. подавалось письмове клопотання про витребування оригіналів всіх письмових доказів, доданих до позовної заяви ( а.с. 147).

Вказане клопотання не було вирішено судом станом на 17.05.2023р., але у заяві від цієї дати адвокат Вишняков Д.О. просив провести попереднє засідання без участі сторони відповідача та призначити справу до судового розгляду ( а.с. 173).

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2023р. судом за відсутності учасників справи закрито підготовче провадження в цій справі та справу призначено до судового розгляду ( а.с. 175).

В наступних судових засіданнях 16.06.2023р. та 02.08.2023р. на стадії клопотань всі

учасники справи, зокрема, й адвокат Вишняков Д.О. заявили, що клопотання відсутні ( а.с. 176, 178). Отже, ставлячи під сумнів доказову базу прокурора, у переважній більшості документів долучену в копіях, сторона відповідача не наполягала на своєму клопотанні про витребування оригіналів документів від третіх осіб, про яких було повідомлено у позові прокуратури.

Як свідчить технічний аудіозапис у останньому судовому засіданні в цій справі, яке відбулось 02.08.2023р., в ході дослідження судом доказової бази, адвокат Вишняков Д.О. наголошував на тому, що оригіналів доказів прокурором так і не надано, а тому вважав, що вони взагалі відсутні, і в такому разі не можуть бути прийняті як надлежні і допустимі докази документи, подані в копіях.

При цьому, в судовому засіданні з`ясовано, що кримінальне провадження, у якому міститься доказова база в оригіналах, залишилось у Токмацькому районному суді Запорізької області, тобто на окупованій території, та наразі докази, які знаходяться у ньому в оригіналі, надані не можуть бути.

Суд першої інстанції, з урахуванням вказаних обставин, вважав, що належним чином завірені копії із поясненням джерела їх походження, наведеним прокурором, є належними і допустимими доказами.

В апеляційній скарзі наразі сторона відповідача наголошує на тому, що докази, подані прокурором в копіях, не можна брати до уваги, а тому вважає, що суд безпідставно визнав їх належними і допустимими та на їх підставі задовольнив позов прокуратури. Натомість, вказує, що у такому разі позов прокуратури ґрунтується на припущеннях.

Колегія визнає такі ствердження апелянта безпідставними, виходячи з таких міркувань.

Так, відповідач не конкретизує, який саме доказ він ставить під сумнів та у зв`язку із чим, та чим підтверджується така позиція відповідача, який його доказ спростовує певний доказ прокуратури. Тому, зважаючи на те, що відповідач на своєму клопотанні в ході розгляду справи не наполягав, своїх доказів не спростування доказів позивача не надав, то суд першої інстанції обґрунтовано прийняв докази прокуратури, подані у належно засвідчених копіях.

Про те, що належно засвідчені копії з матеріалів кримінального провадження визнаються та приймаються в цивільній справі як належні письмові докази, зазначається у постанові ВС від 18.07.2018р. у справі № 523/17919/15-ц, де касаційним судом визнано правомірними висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позову фізичної особи до іншої фізичної особи про стягнення позики на підставі копії письмових особистих пояснень відповідача, наданих ним у кримінальному провадженні, про фактичне отримання без договору грошових коштів від позивача.

Крім того, саме у відповідача мав знаходитись оригінал Державного акту про право власності на спірну земельну ділянку, яка також не надала його суду.

Щодо оригіналу розпорядження Токмацької РАД № 432 від 10.11.2011, то прокурор зазначав, що воно взагалі відсутнє, оскільки не приймалось. Та навіть в копії до справи не долучалось.

З урахування того, що копії доказів позивача, які складали певну сукупність, узгоджувались між собою, суд не мав сумніву щодо їх невідповідності оригіналам, а тому на їх підставі міг вирішувати спір, надавши їм належну юридичну оцінку.

При цьому, колегія вважає, що саме лише заперечення цих доказів відповідачем з підстав ненадання оригіналів позивачем, без наведення ґрунтовного аналізу, в чому полягає його сумнів, та яким обставинам певний доказ не відповідає, колегія не може ці

доводи скарги брати до уваги як підставу для скасування оскаржуваного рішення.

Що стосується того, що не мається вироку, яким встановлено підроблення документів, виданих відповідачу ОСОБА_1 компетентним органом про право власності на земельну ділянку, а тому не можна вважати ці обставини доведеними, то колегія виходить із такого.

Посилання прокуратурою у позові на матеріали кримінального провадження № 0000011 є лише викладенням обставин, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги. Матеріали вказаного кримінального провадження є джерелом інформації та доказів щодо порушених прав позивача, містять дані щодо обставин, які мають значення для вирішення справи.

Копії документів, отриманих в межах кримінального провадження, оцінюються судом у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України. Для їх використання як доказів в цивільній справі надання вироку суду,

який набрав законної сили у кримінальному провадженні, не є обов`язковим.

У судовому засіданні 02.08.2023р. в суді першої інстанції ОСОБА_2 наголошував на тому, що архівна копія розпорядження Токмацької районного адміністрації № 432 не може бути доказом, оскільки може відрізнятись за змістом від оригіналу.

Але колегія суддів, дослідивши копію вказаного документу, наголошує, що вона містить запис: «Архівна копія. Підстава: ф. 6082, Оп. 1, спр. 466, арк.. 210, 211. Начальник архівного відділу райдержадміністрації Барабанова О. Підпис». Тобто засвідчена посадовою особою Токмацької районної адміністрації та печаткою про дійсність архівної копії ( а.с. 28). Цей документ був вилучений на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду Запорізької області (справа № 335/2465/19) за поданням старшого слідчого ОВС СУ ГУНП в Запоріщзькій області майора поліції Танкушиної Т.О. 24 липня 2019 (протокол виїмки від 24.07.2019).

Відповідні чисельні ухвали слідчого судді від 28.02.2019р. по кримінальному провадженню № 0000011 містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, зокрема, яка стосується доказів в цій цивільній справи, про надання дозволу на обшук Токмацької районної державної адміністрації Запорізької област з метою виявлення та вилучення наступних документів: книг реєстрації вхідної кореспонденції за період часу з 01.01.2012 по теперішній час (з метою зняття з них копій); книг реєстрації розпоряджень Токмацької РДА за період часу з 01.01.2012 по теперішній час (з метою зняття з них копій); заяв 19 громадян, серед яких, значиться ОСОБА_1 , про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :10:001:0031 для ведення особистого сільського господарства; протоколів засідань земельної комісії районної державної адміністрації у Токмацькому районі щодо розгляду таких заяв громадян, в тому числі ОСОБА_1 , про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки; розпоряджень голови районної державної адміністрації у Токмацькому районі про надання дозволу громадянам, серед яких значиться ОСОБА_1 , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0031; заяв громадян, в тому числі, ОСОБА_1 , про затвердження проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки; протоколів засідань земельної комісії районної державної адміністрації у Токмацькому районі щодо розгляду заяв громадян, зокрема, ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0031 для ведення особистого сільського господарства та передачу земельної ділянки у приватну власність; розпоряджень голови районної державної адміністрації у Токмацькому районі про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого сільського господарства та передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам, в тому числі, ОСОБА_1 , та дозволу на видачу Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496565 від 17.01.2012 (земельна ділянка за кадастровим номером :10:001:0031).

Крім того, твердження представника відповідача, що про те, що факт підробки документів має встановлюватись судовою експертизою, не можуть поширюватись на обставини цієї справи, оскільки в ній підставою для витребування земельної ділянки було те, що ОСОБА_1 не подавала заяв Токмацькій районній державній адміністрації про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою та передачу у власність спірної земельної ділянки, цей компетентний орган відповідного розпорядження не приймав, а зазначене в Державному акті розпорядження № 432 від 10 листопада 2011р. взагалі не приймалось. Та саме такі обставини позивач визначає як «підробку», і це свідчить про те, що у такому разі правові підстави для набуття права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку були відсутні.

У такій ситуації оцінка достовірності державного акту про право власності на земельну ділянку, що в подальшому став підставою для реєстрації права власності на землю за відповідачкою, не потребує спеціальних знань експерта у відповідній галузі.

Інших рішень щодо надання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки компетентними органами не приймалось, а тому ствердження відповідача, що прокурором земля витребовується у добросовісного власника підстав не мається.

Той факт, що ОСОБА_1 не є фігурантом кримінального провадження, не може звільняти її від відповідальності як недобросовісного набувача у вигляді фізичного повернення земельної ділянки на користь держави, оскільки відповідач не довела, що нею подавалась заява про надання у власність земельної ділянки та технічної документації розробки проекту землеутрою.

Ці обставини повно та всебічно досліджені судом першої інстанції із наведенням правової законодавчої бази, з чим погоджується колегія суддів.

Положеннями ст. 17 ЗК України визначені повноваження місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, до яких зокрема належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, у редакції чинній станом на час видачі державного акту на землю на 17.01.2012, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок визначений положеннями ст. 118 ЗК України.

Так, відповідно до положень ч. ч. 7, 8, 9 указаної норми громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (уразі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства); районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін; розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою; комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а вразі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Зазначеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Між тим, із досліджених доказів у справі, встановлено, що ОСОБА_1 , не зверта-лась до відповідного органу виконавчої влади (органу місцевого самоврядування), уповноважених розпоряджатися землями державної власності відповідно до положень ст. ст. 17, 116, 118 ЗК України (станом на час видання оспорюваного державного акту) в межах відповідного району, із заявою про безоплатну передачу у власність земельної ділянки із земель державної власності. Відповідно уповноваженим органом рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка перебувала у державній власності, та надання земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0031 у власність не приймалось.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акта, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (у редакції, чинній з 1 травня 2009 року до 1 січня 2013 року - державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті; а у редакції, чинній з 1 січня 2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 15.12.2022, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0031 зареєстровано 17.11.2017 за ОСОБА_1 , державний реєстратор Кондрацька Лідія Миколаївна, Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38283269 від 22.11.2017, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496565, виданого 17.01.2012 Токмацькою районною державною адміністрацією.

У Державному акті підставною його видачі зазначено розпорядження № 432 від 10 листопрда 2011р. Токмацької районної державної адміністрації, яке фактично цим органом виконавчої влади не приймалось. Розпорядження Токмацької РДА № 432 від 29.09.2011, тобто з таким же номером, але різною датою, прийнято рішення про затвердженя нового складу конкурсної комісії по районній державній адміністрації, а не надано у приватну власність спірну земельну ділянку ОСОБА_1 . Тобто, вищезазначеним розпорядженням ОСОБА_1 земельна ділянка у власність для ведення особистого селянського господарства не надавалася.

Таким чином, з наведених обставин, підтверджених доказами, встановлено факт незаконності вибуття спірної земельної ділянки із державної власності - володіння власника поза його волею.

За вказаними обставинами незаконного проведення реєстрації земельного масиву, до якого входить і спірна земельна ділянка, за фізичними особами, у відношенні реєстраторів порушено кримінальне провадження № 0000011 по їх обвинуваченнюу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України, яке з 2021 року перебувало на розгляді у Токмацькому районному суді Запорізької області та до початку воєнних дій РФ проти України у ньому було призначено судовий розгляд.

Щодо правової природи позовних вимог про витребування майна з чужого неза-

конного володіння та обраного прокурором способу захисту, колегія зазначає такі аргументи.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що представник відповідача вважає не-

можливим витребування майна у особи, якій воно не належить, а тому ставить під сумнів обраний прокурором спосіб захисту інтересів держави.

Але суд першої інстанції ретельно досліджував ці заперечення відповідача проти позову та належним чином вмотивував свої висновки про належність і ефективність такого способу захисту, обраного прокурором, зокрема, посилаючись на законодавчу базу та правові висновки Верховного Суду.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, прокурор просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2.0000 га з кадастровим номером :10:001:0031.

Обґрунтовуючи підстави позову у цій справі, прокурор посилався на те, що власником спірної земельної ділянки (з кадастровим номером :10:001:0031) є Токмацька міська рада Пологівського району Запорізької області, спірне майно вибуло з володіння власника без її волі.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду.

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Разом з тим особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь- яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором, та є ефективним.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зокрема, такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та багатьох інших.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 372/770/19, набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме

за відповідачем, а не за іншою особою.

Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Власник із дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Зважаючи на вказане, суд дійшов обґрунтованого висновку про правильно обраний прокурором спосіб захисту порушеного інтересу держави, та визнав його ефективним.

Наступним доводом скарги відповідача є довід про неправильне застосування судом інституту позовної давності через неправильне встановлення моменту відліку її строку, яким апелянт вважає дату видачі державного акта про право власності на спірну земельну ділянку 17.01.2012р., з якої, на його думку, компетентним органам держави чи місцевого самоврядування могло бути відомо про набуття права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку. Другою датою відліку строку позовної давності, коли саме прокурору могло стати відомо про вказаний державний акт та розпорядження № 432, визначає дату закриття кримінального провадження - 27.12.2018р. З урахуванням цього вважає, що прокурором пропущено строк позовної давності для пред`явлення до суду позову про витребування від ОСОБА_1 земельної ділянки.

Колегія наголошує, що й ці заперечення відповідача судом першої інстанції обговорювались в ході розгляду справи, досліджувались за поясненнями сторін та відповідно до наданих доказів і вимог законодавства, та на цьому підґрунті суд дійшов вірного висновку, що строк позовної давності прокурором не пропущено, з чим погоджується колегія, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша

статті 261 ЦК України).

Неодноразово Велика Палата Верховного Суду висловлювала правову позицію щодо застосування строків позовної давності при вирішенні спорів про витребування майна із незаконного володіння на підставі статей 387, 388 ЦК України, та зазначала, що до таких спорів застосовується загальна позовна давність у три роки. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Іншим правовим висновок у постанова від 18 серпня 2021 року у спаві № 352/467/18 Верховний Суд виснував, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор у випадках, коли прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

До таких висновків касаційний суд у вказаній справі дійшов із врахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 та від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16,

Тому при розгляді справи за позовами прокурорів про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння слід визначати як момент, коли про порушення стало відомо органу, який уповноважений здійснювати правомочності власника земель державної власності, так і прокурору, якщо він довідався раніше, ніж цей орган.

На момент видання Державного акту 17.01.2012р. розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населеноо пункту, була Токмацька РДА.

Станом на час реєстрації ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2017р. розпорядником таких земель було Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

З 27.05.2021р. повноваження розпорядника згідно із ЗУ № 1423-ІХ від 28.04.2021р. перейшли до Токмацької територіальної громади в особі Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області.

Встановлено, що, оскільки розпорядження Токмацькою РДА про надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 не приймалось, то цьому органу виконавчої влади не було відомо з 17.01.2012р., як наголошує апелянт, про те, що Державний акт їй видано з посилання на неіснуюче розпорядження № 432 від 10.11.2011р.

До часу реєстрації цієї земельної ділянки у Державному реєстрі речових права 17.11.2017р. жоден орган виконавчої влади, місцевого самоврядування чи правоохоронний орган не здійснював певної перевірки законності видачі цього Державного акту.

ГУ Держгеокадстр зазначає, що про безпідставність надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 воно дізналось 11.06.2020 з ухвали слідчого судді від 13.05.2019. Тому ним було подано цивільний позов про витребування земельної ділянки від у кримінальному провадженні 0000011, який ухвалою Токмацького районного суду від 20.10.2021 у справі № 328/1530/21 залишено без розгляду.

Оскільки з 27.05.2021р. право розпорядження землями сільськогосподарського призначення в силу закону перейшло до Токмацької територіальної громади в особі Токмацької міської ради Пологівського району Запорізької області, то презюмується, що цьому органу місцевого самоврядування мало бути відомо про безпідставність надання земельної ділянки ОСОБА_1 саме з дати набуття ним таких повноважень.

Між тим, необхідно враховувати, що у справі, яка переглядається, прокурор довідався про порушені права власності держави раніше від органу, який виконує функції держави відносно спірної земельної ділянки, а саме, у межах кримінального провадження, про що ним вказувалось у позовній заяві та в ході розгляду цієї справи.

Вказане базується на тому, що Державний акт про право власності на земельну ділянку ЯЖ № 496565 від 17.01.2012, виданий без відповідного розпорядження, тобто безпідставно, хоча посилання на підставу його видачі у змісті атку зазначені розпорядження Токмацької РДА № 432 від 10.11.2011, але фактично таке розпорядження не видавалось, що встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження, оскільки під час обшуку Токмацької РДА такого документу не знайдено, а замість нього під № 432 буле інше розпорядження від іншої дати, яке не стосується земельних відносин.

Колегія в такому разі відхиляє довід скарги про те, що строк позовної давності слід відраховувати від дати видачі акту 17.01.2012р.

Таким чином, лише у ході досудового розслідування кримінального провадження та дослідження витребуваних документів можливо було прийти до висновку щодо оформлення у 2012 році права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0031 без відповідної правової підстави.

Посилання апелянта на те, що прокурору мало бути відомо про ці обставини раніше, оскільки попереднє кримінальне провадження було закрито постановою від 27.12.2018р. Тож з цієї дати строки позовної давності також є такими, що спливли.

Так, колегія погоджується, що прокурору стало відомо про незаконність набуття спірної земельної ділянки ОСОБА_1 27.12.2018р., а не пізніше, в силу його повноважень. Тоді строк позовної давності мав би спливти 27.12.2021р., а з цим позовом прокурор звернувся до суду 10.03.2023р.

Але колегія наразі погоджується з доводами прокурора, що ці строки є продовженими на час дії карантину та воєнного стану, що ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Так, розділ «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України Законом № 540-ІХ від 30.03.2020р. був доповнений пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

На всій території України карантин, який був встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 з березня 2020р., скасований з 1 липня 2023 року. Тобто строк позовної давності для прокурора мав спливти 27.12.2021р., але його закінчення припадало на час дії карантину, тому з урахуванням його продовження на час дії карантину до 01.07.2023р., строк позовної давності прокуром не пропущено.

Також 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2002р., який до теперішнього часу продовжує діяти.

Розділ «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022р. був доповнений пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Тобтот строки, визначені статтею 257 ЦК України, з березня 2020 року були продовжені на час дії карантину, а з лютого 2022 року на період воєнного стану.

Зважаючи на таке, колегія вважає, що строк позовної давності в даній справі позивачем не пропущений.

Таким чином, вказаний довід апеляційної скарги колегія також визнає необґрунтованим.

Колегія наголошує, що, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, сторона відповідача не надає жодних доказів, протилежних доказам позивача, на підтвердження законності набуття права власності на земельну ділянку, щодо наявності в неї копії заяви про надання їй цієї ділянки, технічної документації, яку вона розробила до отримання державного акту, тощо. А лише тільки бездоказово заперечує проти доводів позивача.

Натомість, позивач подав пакет належним чином завірених копій документів, які є належними, допустимими та достатніми для вирішення спору шляхом задоволення позовних вимогт прокурора.

Суд правильно виснував, що Токмацька міська рада Пологівського району Запорізької області в особі Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, як діючий на цей час власник спірної земельної ділянки з кадастровим номером :10:001:0031, площею 2.0000 га, має законне право на витребування її із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 як особи, яка не є добросовісним набувачем та володіє нею без наявних на те правових підстав. При цьому, застосування віндикаційного позову не потребує визнання недійсними: державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 496565 від 17.01.2012 та розпорядження Токмацької районної державної адміністрації від 10 листопада 2011 року № 432 (якого взагалі не існує).

Таким чином, колегія констатує, що підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду за доводами апеляційної скарги відповідача в ході апеляційного розгляду справи не встановлено, тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити із залишенням без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 січня 2024 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар