ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м.Суми

Справа №592/9574/23

Номер провадження 22-ц/816/139/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянув у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 серпня 2023 року у складі судді Бичкова І.Г., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та зобов`язання нарахувати та сплатити страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на розмір заробітної плати,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 03 грудня 2020 року працює в Акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» (далі по тексту АТ «СМНВО Інжиніринг»). У порушення вимог ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», відповідачем не була виплачена заробітна плата за червень серпень 2022 року та квітень і травень 2023 року на загальну суму 61780 грн 24 коп.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з АТ «СМНВО Інжиніринг» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 61780 грн 24 коп. та зобов`язати АТ «СМНВО Інжиніринг» сплатити страхові внески до Управління Пенсійного фонду України в Сумській області за нього за період з жовтня 2022 року до травня 2023 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ «СМНВО - Інжиніринг» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та зобов`язання нарахувати та сплатити страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на розмір заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з АТ «СМНВО - Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період червень-серпень 2022 та травень 2023 року в розмірі 43997 грн 29 коп.

Зобов`язано АТ «СМНВО - Інжиніринг» нарахувати та сплатити відносно ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з жовтня 2022 року по травень 2023 року.

Стягнув з АТ «СМНВО - Інжиніринг» на користь держави 2147 грн 20 коп. судового збору.

Будучи незгодним із судовим рішення в частині зобов`язання нарахування та сплати страхових внесків, АТ «СМНВО Інжиніринг» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог ОСОБА_1 відмовити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що спори про нарахування та сплату єдиного внеску є публічно-правовими спорами, в яких позивачем має бути орган виконавчої влади, в особі органу Державної податкової служби України. Тому, вважає, що в судовому провадженні, в порушення ч. 4 ст. 188 ЦПК України, об`єднано дві різні вимоги майнового та немайнового характеру, які належать розглядати в порядку різного судочинства.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу, в установлений апеляційним судом строк подано не було.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 з 08 грудня 2020 року працює в АТ «СМНВО Інжиніринг» (а.с . 2-5).

За інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, станом на 20 червня 2023 року, АТ «СМНВО Інжиніринг» не перераховувалися страхові внески за ОСОБА_1 у період з жовтня 2022 року до березня 2023 року включно (а.с. 9-10).

Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав вимог законодавства, що призвело до порушення права позивача, зокрема щодо нарахування йому страхового стажу, а тому підлягають судовому захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і далі в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) Платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і далі, в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Звертаючись до суду за захистом свої прав як особи застрахованої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач надав суду довідку про індивідуальні відомості застрахованої особи, облік якої веде Пенсійний фонд України (довідка форми ОК-5), з якої встановлено, що в період жовтня 2022 року до березня 2023 року включно не відображені відомості про перерахований ЄСВ (а.с. 9-10).

Відповідач у доводах апеляційної скарги не спростовує факт не сплати страхових внесків за позивача.

Твердження відповідача, про те, що з позовами про нарахування та сплату єдиного внеску може звернутися виключно орган виконавчий орган, в особі органу Державної податкової служби України, є безпідставним, адже відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

Колегія суддів відхиляє також і доводи відповідача про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Натомість за змістом ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Спір щодо невнесення єдиного внеску виник між працівником та роботодавцем, який не є суб`єктом владних повноважень, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, посилання та доводи заявника апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаженій частині без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 серпня 2023 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова