Дата документу 27.02.2024 Справа № 336/5779/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5779/22 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/552/24 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центр управління інформаційними технологіями», третя особа: ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Центр управління інформаційними технологіями», третя особа: ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 03 січня 2013 року працював на посаді начальника диспетчерсько-ліфтової служби структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» у комунальному підприємстві «Центр управління інформаційними технологіями».

Наказом директора КП «Центр управління інформаційними технологіями» № 03/01-08 від 01 серпня 2022 року на виконання рішення Запорізької міської ради від 12 липня 2022 року скорочено з 12 жовтня 2022 року посади структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів», зокрема, і посаду начальника диспетчерсько-ліфтової служби.

04 серпня 2022 року його повідомлено про наступне звільнення з 12 жовтня 2022 року на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України. У повідомленні зазначено, що станом на 04 серпня 2022 року в КП «Центр управління інформаційними технологіями» відсутні вакантні посади, що відповідають його кваліфікації.

Наказом КП «Центр управління інформаційними технологіями» від 10 жовтня 2022 року він звільненій з роботи з 12 жовтня 2022 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважав, що відповідач у порушення положень статті 49-2 КЗпП України під час попередження про звільнення не запропонував усі вакантні посади на підприємстві, зокрема, наявну вакантну посаду заступника директора начальника підрозділу «Інформаційні технології», яка відповідає його кваліфікації.

Крім того, він був головою первинної профспілкової організації КП «Центр управління інформаційними технологіями», у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 252 КЗпП України його могли звільнити лише за наявності на це попередньої згоди вищого профспілкового органу Запорізького обласного комітету профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Внаслідок незаконних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними стражданнями через незаконне звільнення, підрив авторитету та ділової репутації.

На підставі зазначеного просив поновити його на посаді начальника диспетчерсько-ліфтової служби структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» в КП «Центр управління інформаційними технологіями»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року позов залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року скасовано, передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що 04 серпня 2022 року йому не надавався перелік вакантних посад на підприємстві, роботодавцем не пропонувалась йому інша робота, в повідомленні № 0475 від 04 серпня 2022 року такий документ не зазначений,акт про відмову в ознайомленні з пропозиціями вакантних посад від 04 серпня 2022 року є сфальсифікованим, станом на 04 серпня 2022 року та до 15 вересня 2022 року була вакантна посада заступника директора начальника підрозділу «Інформаційні технології», яка відповідала його кваліфікації, проте не була йому запропонована, суд першої інстанції не дослідив належним чином чи відповідають кваліфікаційні вимоги вказаної посади його кваліфікації, освіті, наявності певного стажу у роботи та іншим вимогам, що встановлені для зайняття посади, посадова інструкція начальника диспетчерсько-ліфтової служби технічного обслуговування систем диспетчеризації ліфтів складена ще в 2017 році та була надана відповідачем з порушенням вимог ст. 83 ЦПК України, тому є недопустимим доказом, підприємство було зобов`язано інформувати його про всі існуючі вакансії протягом всього строку попередження, список вакантних посад був наданий йому лише 10 жовтня 2022 року станом на вказану дату, висновок суду першої інстанції про те, роботодавець повинен запропонувати не всі вакантні посади, а лише ті, що відповідають кваліфікації не узгоджується з висновками Верховного Суду, незаконним звільненням йому було завдано моральну шкоду, на його отримання перебувають неповнолітні діти, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову та поновлення його на посаді начальника диспетчерсько-ліфтової служби структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» в КП «Центр управління інформаційними технологіями» з дня звільнення 13 жовтня 2022 року та допустити негайне виконання рішення суду в цій частині; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 жовтня 2022 року по день ухвалення рішення, виходячи із заробітку 1113,09 грн. в день та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітку за один місяць в розмірі 33362,70 грн.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати.

КП «Центр управління інформаційними технологіями» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що наказ про звільнення прийнятий з дотриманням норм чинного законодавства, в повідомленні від 04 серпня 2022 року зазначено про відсутність вакантних посад, що відповідають кваліфікації позивача, чинним законодавством не передбачено обов`язку працедавця запропонувати працівникові, який підпадає під скорочення, усі наявні на підприємстві вакантні посади, а виключно ті, які відповідають професії та спеціалізації працівника, позивач не мав належної кваліфікації для відповідності посаді заступника директора, яка передбачає наявність стажу роботи на керівних посадах в області системного програмного забезпечення (Розділ 6 посадової інструкції заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології»), в той час як позивач в зазначеній області не працював, оскільки його функціональними обов`язками, правами, зобов`язаннями, взаємодією, відповідальністю та кваліфікаційними вимогами до посади начальник названої служби не передбачалося виконання трудових обов`язків в області системного програмного забезпечення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення мотивовано тим, що в КП «Центр управління інформаційними технологіями» відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату працівників. Роботодавець дотримався процедури вивільнення працівника в частині повідомлення про наступне скорочення штату у встановлені законом строки, належним чином було отримано згоду профспілкової організації про наступне скорочення чисельності штату працівників.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2017 року працював на посаді начальника диспетчерсько-ліфтової служби структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» у комунальному підприємстві «Центр управління інформаційними технологіями» (т.1, а.с.11).

На виконання рішення Запорізької міської ради від 12 липня 2022 року наказом директора КП «Центр управління інформаційними технологіями» № 02/12-07 від 12 липня 2022 року проведено зміни в організації виробництва та праці структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» шляхом виведення з 04 серпня 2022 року зі штатного розпису КП «Центр управління інформаційними технологіями» структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» та скорочення з 12 жовтня 2022 року відповідних посад, зокрема, і посади начальника диспетчерсько-ліфтової служби (т.1, а.с.40).

04 серпня 2022 року повідомлено ОСОБА_1 про наступне звільнення з 12 жовтня 2022 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. У повідомленні зазначено про відсутність на підприємстві вакантних посад, які б відповідали кваліфікації ОСОБА_1 (т.1, а.с.13).

Матеріали справи містять перелік наявних вакантних посад, складений 04 серпня 2022 року начальником сектору з роботи з персоналом КП «Центр управління інформаційними технологіями», який не містить посади заступника директора начальника підрозділу «Інформаційні технології» (т1, а.с.15) та Акт від 04 серпня 2022 року, складений працівниками КП «ЦУІТ» про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з пропозиціями вакантних посад (т.1, а.с.15,59).

ОСОБА_1 під підпис ознайомлений із переліком вакантних посад (18 вакансій) в КП «Центр управління інформаційними технологіями» станом на 07 жовтня 2023 року, від яких позивач відмовився (т.1, а. с. 51). У вказаному переліку посада заступника директора-начальника підрозділу «Інформаційні технології» відсутня.

Наказом КП «Центр управління інформаційними технологіями» № 175-к від 15 вересня 2022 року на посаду заступника директора-начальника підрозділу «Інформаційні технології» з 16 вересня 2022 року переведено начальника відділу системного адміністрування Лойка Валерія Анатолійовича (т.1, а.с.50).

Судом також встановлено, що 07 жовтня 2022 року підприємство надало позивачу пропозиції вакантних посад, від яких ОСОБА_1 відмовився (т.1, а.с.51-53).

Наказом КП «Центр управління інформаційними технологіями» від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звільненій з роботи у зв`язку з скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 12 жовтня 2022 року (т.1, а.с.12).

Відповідно до довідки від 13 жовтня 2022 року, виданої КП «Центр управління інформаційними технологіями» на запит представника позивача, станом на 04 серпня 2022 року в КП «Центр управління інформаційними технологіями» були вакантні 15 посад, серед яких також вакантною була і посада і посада заступника директора начальника підрозділу «Інформаційні технології» (т.1, а.с.19).

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19 від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20.

За приписами статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення з підстав змін в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працює. Оскільки обов`язок працевлаштувати працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду та/або існували на день звільнення за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, неодноразово підтримана Великою Палатою Верховного Суду та Касаційним цивільним судом (див. постанови Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, від 10 листопада 2022 року у справі №525/983/21 (провадження № 61-5659св22), а також від 29 січня 2020 року в справі № 761/41149/16-ц, від 06 травня 2020 року в справі № 487/2191/17, від 09 грудня 2021 року в справі № 646/2661/20, від 18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17, від 10 вересня 2018 року в справі № 487/6407/16.

Суд першої інстанції встановив, що 04 серпня 2022 року директором підприємства повідомлено ОСОБА_1 про наступне звільнення з 12 жовтня 2022 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, ОСОБА_1 попереджений про наступне звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке відбудеться за два місяці.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

04 серпня 2022 року начальником сектору по роботі з персоналом КП «Центр управління інформаційними технологіями» ОСОБА_3 . ОСОБА_1 був доведений перелік вакантних посад на підприємстві. Від підпису про ознайомлення із зазначеним переліком ОСОБА_1 відмовився, про що було складено Акт від 04 серпня 2022 року, підписаний ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в подальшому підтвердили це в судовому засіданні як свідки.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про те, Акт від 04 серпня 2022 рокує сфальсифікованим, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами, що є обов`язком сторони в розумінні статті 12 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 під підпис був ознайомлений із переліком вакантних посад (18 вакансій) в КП «Центр управління інформаційними технологіями» станом на 07 жовтня 2023 року, від яких він також відмовився, що підтверджується його підписом (т.1, а. с. 51) та не заперечувалось позивачем в суді апеляційної інстанції.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою президії Запорізької обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення від 14 вересня 2022 року надано згоду на звільнення начальника диспетчерсько-ліфтової служби КП «Центр управління інформаційними технологіями» ОСОБА_1 за ст. 40 п. 1 КЗпП у зв`язку із скороченням штату працівників.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що в КП «Центр управління інформаційними технологіями» відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. Роботодавець дотримався процедури вивільнення працівника в частині повідомлення про наступне скорочення штату у встановлені законом строки, належним чином було отримано згоду профспілкової організації про наступне скорочення чисельності штату працівників.

Скасовуючи рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року у цій справі, Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2023 року зазначив, що суди не звернули уваги на те, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду та/або існувала на день звільнення. Роботодавець не спростував доводи позивача про те, що станом на момент попередження позивача про звільнення (04 серпня 2022 року) була наявна вакантна посада заступника директора начальника підрозділу «Інформаційні технології».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди виходили із того, що «чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підпадає під скорочення, усі наявні на підприємстві вакантні посади, а виключно ті, які відповідають професії та спеціалізації працівника». При цьому аргументи відповідача про те, що не запропонована позивачу посада заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології», на яку він міг претендувати, не відповідає кваліфікації ОСОБА_1 і саме з цих причин йому не пропонувалася, ні суд першої, ні апеляційної інстанції не перевірили, не надали їм оцінку та з огляду на встановлене не зробили висновків щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Сам по собі висновок апеляційного суду про те, що «позивач не мав належної кваліфікації для відповідності посаді заступника директора», без встановлення дійсних обставин про це, підтверджених відповідними доказами, без наведення мотивів та оцінки аргументів сторін щодо цих обставин є передчасним (т.1, а.с.197-201).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з січня 2017 року працював на посаді начальника диспетчерсько-ліфтової служби структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» у комунальному підприємстві «Центр управління інформаційними технологіями».

Посадова інструкція начальника диспетчерсько-ліфтової служби структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» (далі - Посадова інструкція начальника диспетчерсько-ліфтової служби) затверджена директором Комунального підприємства «Центр управління інформаційними технологіями» Ю.І. Орєшкіним та введена в дію 17 січня 2017 року (т.1, а.с.228).

Згідно з розділом 2 Посадової інструкції начальник диспетчерсько-ліфтової служби:

2.1. Забезпечує безперебійну та безаварійну роботу диспетчерського зв`язку в будинках, підключених до диспетчерських пунктів.

2.2. Забезпечує дотримання установленої технології під час ведення робіт із спорудження, ремонту та експлуатації засобів зв`язку.

2.3. Організовує безперебійну роботу диспетчерського обладнання ліфтів у святкові та вихідні дні.

2.4. Організовує роботи по усуненню несправностей диспетчерського обладнання ліфтів, які викликали зупинку ліфта.

2.5. Розробляє плани розвитку і впроваджує нові засоби зв`язку.

2.6. Запобігає використанню технологій і методів роботи, що роблять негативний вплив на довкілля.

2.7. Контролює організацію проходження попередніх та періодичних медичних оглядів підлеглих працівників у встановленому законодавством порядку.

2.8. Контролює проходження навчання підлеглих працівників, які підлягають щорічної перевірки знань з питань oxopони праці. Контролює розробку розпоряджень та службових записок, що стосуються служби технічного обслуговування систем диспетчеризації ліфтів.

2.9. Контролює накази про призначення відповідальних електромеханіків з ліфтів за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту диспетчерського обладнання ліфтів, які одночасно є відповідальними особами за справний стан диспетчерського обладнання ліфтів.

2.10. Контролює накази про призначення відповідальних електромеханіків з ліфтів за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту диспетчерського обладнання ліфтів, які одночасно є відповідальними особами за справний стан диспетчерського обладнання ліфтів.

2.11. Контролює накази про закріплення операторів пульта керування устаткуванням житлових і громадських будівель та ліфтерів, для забезпечення цілодобового та безперебійного контролю за роботою ліфтів на пульті зв`язку.

2.12. Контролює своєчасне надання відповідей на листи, скарги та пропозиції громадян.

2.13. Контролює списання необхідних матеріалів для технічного обслуговування і ремонту диспетчерського обладнання ліфтів.

2.14. Дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, підприємства.

Отже, до функціональних обов`язків начальника диспетчерсько-ліфтової служби належить організація і забезпечення роботи диспетчерського зв`язку в будинках та дотримання технології під час ведення робіт, пов`язаних з використанням, ремонтом та експлуатацією цих засобів зв`язку, диспетчерського обладнання ліфтів, контроль за виконанням розпорядчих документів, що стосуються служби технічного обслуговування в системі диспетчеризації ліфтів, розробка планів розвитку і впровадження нових засобів зв`язку.

При цьому розділом 4 Посадової інструкції передбачено, що начальник диспетчерсько-ліфтової служби, зокрема, повинен знати: Положення про систему технічного обслуговування та ремонт ліфтів, Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів, Правила улаштування електроустановок, Правила технічної експлуатації електроустановок споживачів, вимоги законодавства в сфері захисту персональних даних.

Вищезазначена посадова інструкція начальника диспетчерсько-ліфтової служби не містить посилань на розробку, налаштування, введення в експлуатацію системного програмного забезпечення.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 04 серпня 2022 року та до 15 вересня 2022 року на підприємстві була вакантна посада заступника директора начальника підрозділу «Інформаційні технології», яка була відсутня у переліку наявних вакантних посад, складеному 04 серпня 2022 року начальником сектору з роботи з персоналом КП «Центр управління інформаційними технологіями» (т.1, а.с.15).

Посадова інструкція заступника директора-начальника підрозділу «Інформаційні технології», затверджена директором Комунального підприємства «Центр управління інформаційними технологіями» Ю.І. Орєшкіним та введена в дію 01 липня 2020 року (т.1, а.с.46-49).

Відповідно до розділу 6 Посадової інструкції заступника директора-начальника підрозділу «Інформаційні технології», кваліфікаційними вимогами зазначеної посади є: повна або базова освіта відповідного напряму підготовки (магістр, фахівець або бакалавр), стаж роботи на керівних посадах в області системного програмного забезпечення не менш року (т.1, а.с.46-49).

Згідно з розділом 2 вищезазначеної Посадової інструкції заступник директора - начальник підрозділу «Інформаційні технології» виконує зокрема наступні обов`язки:

2.1. Організація роботи підрозділу «Інформаційні технології».

2.2. Оперативне керівництво установкою, настроюванням операційних систем, мереж та баз даних, забезпечення їх працездатності й безпеки.

2.3. Розробка перспективних і поточних планів роботи підрозділу.

2.4. Участь у підготовці матеріалів для укладання договорів на закупівлю технічних та програмних засобів.

2.5. Керівництво адмініструванням корпоративного WEB сайту.

2.6. Контроль за розробкою технології рішення та визначення правильності вибору архітектури системного і програмного забезпечення нових автоматизованих систем.

2.7. Контроль за виконанням робіт зі створення та веденню баз даних, архівів системного і програмного забезпечення.

2.8. Оперативне керівництво роботою по забезпеченню працездатності систем і мереж, підключення користувачів до діючих автоматизованих систем.

2.9. Контроль за організацією моніторингу стану інформаційних ресурсів.

2.10. Контроль за розробкою та впровадженням заходів щодо усунення виявлених недоліків у роботі системного і програмного забезпечення.

2.11. Оперативне керівництво проведенням відновлювальних робіт по програмному, системному та мережевому забезпеченню.

2.12. Керівництво роботою із впровадження нових програмних засобів і методів по поліпшенню надійності, катастрофостійкості, безпеки, захищеному доступу до інформаційних ресурсів, антивірусного захисту.

2.13. Керівництво розробкою сервісних програм для користувачів автоматизованих систем.

2.14. Оперативне керівництво розробкою інструкцій з роботи із системами, оформлення необхідної технічної документації.

2.15. Контроль за організацією проведення дослідної експлуатації мере, і автоматизованих систем.

2.16. Оперативне керівництво впровадженням нових методів програмування.

2.17. Оперативне керівництво впровадженням нових методів проектування та розвитку мережної інфраструктури.

2.18. Вибір архітектури програмного та апаратного забезпечення автоматизованих систем, які розробляються разом з відділом впровадження електронних сервісів.

2.19. Проведення аналізу результатів виробничої діяльності відділів причин зниження якості розроблювальних програм, збоїв у роботі системної забезпечення та єдиної мережі.

2.20. Прийняття участі (відповідно до рішень директора) в процесах розробки стратегії міста в галузі інформаційних технологій.

Отже, до функціональних обов`язків заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології» належить, зокрема, організація роботи і керівництво установкою, настроюванням операційних систем, мереж та баз даних, забезпечення їх працездатності й безпеки; контроль за розробкою технології рішення та визначення правильності вибору архітектури системного і програмного забезпечення нових автоматизованих систем, а також за виконанням робіт зі створення та введення баз даних, архівів системного та програмного забезпечення, впровадженням заходів щодо усунення недоліків у роботі системного та програмного забезпечення.

При цьому відповідно до розділу 4 Посадової інструкції заступник директора - начальник підрозділу «Інформаційні технології» повинен, зокрема, знати:організацію баз даних; Принципи організації операційних систем, алгоритми системного програмного забезпечення, сервісне математичне забезпечення основних засобів; Правила експлуатації ПК; Порядок оформлення технічної документації; передовий вітчизняний та закордонний досвід створення мереж використання обчислювальної техніки, вимоги законодавства в сфері захисту персональних даних.

Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 755/6539/18 (провадження № 61-4367св20) вказував, що законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати. При цьому бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади.

За приписами ч.1 ст.2 Закону України « Про вищу освіту» законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України « Про вищу освіту» підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.

Статтею 7Закону України «Про вищу освіту» визначено, що документи про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію. Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва. У дипломі молодшого бакалавра, бакалавра, магістра зазначаються назва закладу вищої освіти (наукової установи), що видав цей документ (у разі здобуття вищої освіти у відокремленому підрозділі закладу вищої освіти (наукової установи) - також назва такого підрозділу), назва освітньої програми, а також кваліфікація, що складається з інформації про здобутий особою ступінь вищої освіти, спеціальність (спеціальності, галузь знань - для міждисциплінарних освітніх програм), спеціалізацію та професійну кваліфікацію (у разі присвоєння).

Згідно з частинами 3, 6 статті 9 Закону України « Про вищу освіту» перелік галузей знань та спеціальностей розробляється на основі Міжнародної стандартної класифікації освіти і затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки. Освітні програми, що передбачають присвоєння професійних кваліфікацій, мають забезпечувати виконання вимог відповідних професійних стандартів (за наявності), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 13Закону України «Про вищу освіту» Центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки формує перелік галузей знань і перелік спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, та подає їх на затвердження Кабінету Міністрів України.

Перелік напрямів та спеціальностей, за якими здійснюється підготовка фахівців у вищих навчальних закладах за відповідними освітньо-кваліфікаційними рівнями затверджувався відповідно Постановами Кабінету Міністрів України: від 24 травня 1997 року № 507, від 27 серпня 2010 року №787, від 29 квітня 2015 року №266 (далі Перелік).

Матеріали справи містять видані ОСОБА_1 : Диплом бакалавра АР№39974878 про закінчення у 2011 році Запорізького національного технічного університету, отримання базової освіти за напрямом підготовки «Електротехніка» та отримання кваліфікації «бакалавра з електротехнічних систем електроспоживання» (т.1, а.с.16), а також Диплом магістра НОМЕР_1 , про закінчення в 2019 році Запорізької Державної інженерної академії за спеціальністю «Менеджер», освітня програма «Менеджмент організацій і адміністрування» (т.1, а.с17).

Отже, за наданими документами про освіту позивач ОСОБА_1 отримав вищу освіту, та відповідно до затверджених Постановами Кабінету Міністрів України Переліків має: освітньо-кваліфікаційний рівень «бакалавр» за напрямом підготовки «Електротехніка», за спеціальністю «Електротехнічні системи електроспоживання», та освітньо-кваліфікаційний рівень «магістр» за напрямом підготовки «Менеджмент організацій і адміністрування» за спеціальністю «Менеджмент».

Розділом 6 Посадової інструкції заступника директора-начальника підрозділу «Інформаційні технології», визначені кваліфікаційні вимоги: стаж роботи на керівних посадах в області системного програмного забезпечення не менше 1 року, повна або базова вища освіта відповідного напрямку підготовки (магістр, фахівець, або бакалавр).

Таким чином заступник директора-начальника підрозділу «Інформаційні технології» повинен мати стаж роботи на керівних посадах в області системного програмного забезпечення та повну або базову вищу освіту, яка згідно із затвердженими Постановами Кабінету Міністрів України Переліками відповідає напрямку підготовки «Інформатика та обчислювальна техніка».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не мав належної кваліфікації для відповідності посаді заступника директора, яка передбачає наявність стажу роботи на керівних посадах в області системного програмного забезпечення (Розділ 6 посадової інструкції заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології»), в той час як позивач в зазначеній області не працював, оскільки його функціональними обов`язками, правами, зобов`язаннями, взаємодією, відповідальністю та кваліфікаційними вимогами до посади начальника диспетчерсько-ліфтової служби не передбачалося виконання трудових обов`язків в області системного програмного забезпечення.

При цьому в судовому засіданні апеляційного суду, позивач не заперечував той факт, що ОСОБА_6 , якого наказом директора КП «Центр управління інформаційними технологіями» від 15 вересня 2022 року №175-к (т.1, а.с.50) переведено на посаду заступника директора начальника підрозділу «Інформаційні технології» з 16 вересня 2022 року, протягом майже трьох років працював на посаді начальника відділу системного адміністрування, а отже мав стаж роботи більше одного року на керівної посаді в області системного програмного забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про те, що посадова інструкція начальника диспетчерсько-ліфтової служби технічного обслуговування систем диспетчеризації ліфтів надана відповідачем з порушенням вимог ст.83 ЦПК України, а тому є недопустимим доказом, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, скасовуючи рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року в цій справі, Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2023 року зазначив, що суди не перевірили аргументи відповідача про те, що не запропонована позивачу посада заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології», на яку він міг претендувати, не відповідає кваліфікації ОСОБА_1 , і саме з цих причин йому не пропонувалася, не встановили дійсних обставин про це, не надали їм оцінку та, враховуючи встановлене, не зробили висновків щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

За приписами частини п`ятої статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Приймаючи копію вищезазначеної посадової інструкції, суд першої інстанції виконував вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 жовтня 2023 року, щодо встановлення дійсних обставин у справі з метою перевірки аргументів відповідача про те, що не запропонована позивачу посада заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології», не відповідає кваліфікації ОСОБА_1 , і саме з цих причин йому не пропонувалася.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі від 16.01.2024 року позивач посилається на нові докази (копію листа ТОВ «СЕА Електротехніка» №351 від 13.08.2020 року на адресу КП «Центр управління інформаційними технологіями», копію листа ТОВ «СЕА Електротехніка» №491 від 04.10.2020 року на адресу КП «Центр управління інформаційними технологіями», копію інвентарного опису №3 необоротних активів за квітень 2022 року КП «Центр управління інформаційними технологіями»), при цьому не заявляє клопотань про долучення цих доказів до матеріалів справи, не мотивує підстав та не надає докази неможливості їх подання до суду першої інстанції (навіть при повторному розгляді справи) з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача). Однак, наявності таких об`єктивних обставин заявником не наведено, а апеляційним судом не встановлено.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 березня 2024 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова