Справа № 128/2636/20

РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Якушинецька сільська рада, про визнання заповіту недійсним,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім неї, дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.02.1993 нею укладено шлюб з ОСОБА_9 , після чого їй присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ». ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 у віці 91 рік. Після її смерті відкрилася спадщина, тому вона звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що має право на спадщину за законом, як донька спадкоємиці. ІНФОРМАЦІЯ_3 в кінці спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини помер спадкоємець ОСОБА_7 (її брат). Після прийняття участі в організації похорон брата вона звернулася до Вінницької державної нотаріальної контори для отримання відповідного свідоцтва, але нотаріус повідомила, що не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки існує заповіт. Про існування заповіту їй відомо не було. Відповідно до заповіту, посвідченого 13.10.2016 секретарем Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В., ОСОБА_6 заповіла все своє майно, яке належало їй на день смерті, своїм дочкам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також своєму сину ОСОБА_7 у рівних частках кожному. У заповіті її здивувало те, що станом на 30.10.2016, коли живими було п`ятеро дітей, крім ОСОБА_11 , в заповіті зазначено лише дві сестри. Вважаючи, що заповідати лише трьом дітям із п`яти мати точно не могла, вона почала вивчати це питання. Дітям і сусідам було добре відомо, що станом на 2016 рік (у віці 89-ти років) мати майже повністю втратила зір. Вона не могла самостійно забезпечувати свої елементарні потреби. Вони з братом постійно готували їжу, допомагали пересуватися, готували постіль для сну тощо. Самостійно виходити за межі свого господарства до сусідів чи до магазину, тим паче піти до сільської ради, що знаходиться в іншому населеному пункті та самостійно прочитати і підписати заповіт, мати точно не могла. Навіть пенсію за матір отримував покійний брат ОСОБА_7 , тому що вона не могла поставити свій підпис через поганий зір та немічність. Доказом того, що мати не могла себе обходити, є відповідь Вінницької РДА від 24.04.2020 №01-40/720, яка доводить, що ОСОБА_7 надавав матері соціальні послуги, як особі похилого віку, з 31.01.2011 до 11.06.2018 та отримував від Управління праці та соціального захисту Вінницької РДА грошову компенсацію. У неї з матір`ю були довірливі стосунки, вона була в курсі всіх її намірів, тому їй добре відомо, що після її смерті будинок мав залишитися синові. Усі діти та навіть сусіди про це знали і не перечили цьому. Якби мати виїжджала до сільської ради в село Майдан або секретар сільської ради приїжджала до матері, то вона, її сестри, брат та сусіди обов`язково мали б про це довідатися. Разом з тим, в 2016 році мати повідомляла, що відповідач ОСОБА_2 просила поставити підпис у якійсь заяві, яку вона сама принесла і повинна була віднести до сільської ради. Маючи поганий зір та довіряючи дочці, мати такий підпис ставила, що на той час у неї, як і у всіх інших дітей, не викликало занепокоєння. Зараз точно їй невідомо, що то була за заява, однак не виключено, що це міг бути заповіт. В порушення встановленого законодавством порядку вчинення нотаріальних дій секретарем сільської ради не зазначено місце вчинення нотаріальної дії (адреси), а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування; секретарем в порушення порядку стягнуто плату за домовленістю; секретар сільської ради не встановила особу, в результаті чого в одному місці вказано прізвище « ОСОБА_12 », а в іншому місці « ОСОБА_13 »; секретар сільської ради не перевірила справжність підпису особи, тому що про це не зазначено у заповіті; секретар не визначила обсягу цивільної дієздатності, не вказала, за яким документом перевірено дієздатність; секретар сільської ради не встановила фізичну ваду заповідача (поганий зір). Якби заповідач мала б добрий зір, то вона б побачила, що у тексті заповіту прізвище « ОСОБА_13 » записано невірно, а також відсутня ще одна спадкоємиця. Також секретар сільської ради не зазначила місця проживання та реєстраційні номери облікових карток платників податків спадкоємців та заповідача. Секретарем сільської ради відмінено заповіт, посвідчений 14.12.2015. Тому із оспорюваного заповіту не зрозуміло, чи попередній заповіт змінено, чи його скасовано. Вважає, що посвідчений секретарем сільської ради 13.10.2015 заповіт по формі та змісту не відповідає вимогам закону, і має бути визнаний судом недійсним. Тому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , що мешкала в АДРЕСА_1 , посвідчений 13.10.2016 секретарем Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В., зареєстрований в реєстрі за №77.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання; частково задоволено клопотання про витребування доказів;витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи №329/2018 (номер у спадковому реєстрі 62773953), заведеної після смерті ОСОБА_6 ; витребувано з Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області витяг із реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області про посвідчення 13.10.2016 секретарем сільської ради Косичук Л.В. заповіту ОСОБА_6 та заповіт ОСОБА_6 , посвідчений 13.10.2016 секретарем Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В.

20.10.2020 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла копія спадкової справи №329/2018, заведена після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 .

09.11.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що зміст заповіту від 13.10.2016 відповідає волі померлої ОСОБА_6 , яка власноручно його підписала. Особу заповідача було встановлено, дієздатність перевірено, про що зазначено у тексті заповіту. Зазначені у позовній заяві обставини, що заповідач втратила зір, не могла самостійно забезпечувати свої елементарні потреби, не підтверджені жодними доказами. Не надано доказів на підтвердження того, що пенсію за матір отримував покійний брат. Відповідь Вінницької РДА від 24.04.2020 №01-40/720 про надання ОСОБА_7 матері соціальних послуг як особі похилого віку та отримання ним у період з 31.01.2011 до 11.06.2018 від Управління праці та соціального захисту Вінницької РДА грошової компенсації за це, не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження того, що ОСОБА_6 мала поганий зір та була немічною. Інші обставини, викладені позивачем у позовній заяві, також не підтверджені належними та допустимими доказами, а є лише припущеннями позивача. Тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2021 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солоненко Ольги Іванівни та замінено у справі № 128/2636/20 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Майданську сільську раду Вінницького району Вінницької області на Якушинецьку сільську об`єднану територіальну громаду Вінницького району Вінницької області. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.03.2021 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солоненко Ольги Іванівни про долучення до матеріалів справи копій документів; задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солоненко Ольги Іванівни про витребування доказів та витребувано з Якушинецької сільської об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області заповіт ОСОБА_6 , посвідчений 13.10.2016 секретарем Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В.; задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солоненко Ольги Іванівни про виклик свідків та заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни про виклик свідків; постановлено під час судового розгляду цивільної справи № 128/2636/20 викликати та допитати в якості свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.05.2021 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солоненко Ольги Іванівни про витребування доказів; витребувано з Філії Вінницької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» належним чином засвідчені копії відомостей щодо отримання пенсійних виплат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 2014 року по 2016 рік включно.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.12.2021 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 згідно з ордером ОСОБА_20 про заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; замінено неналежну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Якушинецьку сільську об`єднану територіальну громаду Вінницького району Вінницької областіна належну Якушинецьку сільську раду Вінницького району Вінницької області.

Судовий розгляд відкладався з поважних причин.

В судовому засіданні 05.07.2023 позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що після смерті матері їх було п`ятеро. Вона і брат доглядали матір, а відповідач приїжджала два рази на тиждень. У них з матір`ю ніколи не було секретів, матір їй усе розказувала. Брат казав їй, що матір підписувала якусь довідку лікарю, але що то була за довідка вона не знає, не звернула увагу. Пройшов час, матері не стало і вони пішли у сільську раду писати заяву на спадщину, але секретар сільської ради сказав, що є заповіт. Про заповіт вони нічого не знали. Коли дізналися, то були дуже здивовані, бо не розуміли як матір могла написати заповіт, коли вона нічого не бачила і не могла ходити. Їм казали, що відповідач взяла руку матері у свою і так підписала. Вона пішла до секретаря сільської ради, яка посвідчувала заповіт, і запитала її, що це вона накоїла, на що секретар сказала, що суд розсудить. Матір була хворою людиною, хворіла з 2011 року. Вона гарно доглядала за матір`ю, давала їй пігулки, міряла тиск, за потреби викликала лікаря. В лікарню вони зверталися, тому медична картка матері має бути у лікарні. У матері був поганий зір, бо через підвищення тиску у неї полопали судини. Ходила матір навпомацки, бачила лише тіні. Самостійно з хати не виходила. Матір закінчила 4 класи, писати не вміла, читала по складах. Сільська рада знаходиться від хати через п`ять кілометрів, без її відома матір нікуди піти не могла, комп`ютером не користувалася. Оспорює заповіт, бо хоче, щоб усі сестри отримали спадщину порівну. Чому саме вона звернулася до суду з даним позовом, пояснити не може. Щодо заповіту від 2015 року вона заперечень не мала, її усе влаштовувало. Із заповітом від 2016 року не погоджується, бо доглядала матір вона, а не відповідач. Не хоче, щоб відповідач була спадкоємицею. Жодних домовленостей із сестрами щодо спадкового майна немає.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Солоненко О.І. в судовому засіданні 05.07.2023 суду пояснила, що їй відомо та убачається з матеріалів справи, що дійсно покійна не могла самостійно рухатися, не могла пересуватися та забезпечувати свої елементарні потреби, тим паче писати, розписуватися і переміщуватися на відділену відстань. Дані обставини, крім іншого, підтверджуються тим, що Управлінням соціального захисту Вінницької РДА було призначено брату допомогу по догляду за матір`ю. Всі обставини у своїй сукупності свідчать про те, що матір позивача дійсно не могла підписати заповіт. Підставами для пред`явлення позову є недодержання вимог для вчинення правочину, а також відсутність волевиявлення спадкодавця. Вказане підтверджується документами, у яких зазначено, що спадкодавець не може самостійно себе обслуговувати, потребує постійного догляду. Спадкодавець не могла підписати заповіт у зв`язку із повною втратою зору. Даний факт підтверджується тим, що матір позивача не могла себе самостійно обходити. Медичні документи, що підтверджують вказані обставини, у сторони позивача відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 05.07.2023 суду пояснила, що матір не була сліпа і до останнього дня була при своєму розумі. Матір могла читати в окулярах, ходила з ходунками. ОСОБА_1 погано відносилася до матері, вона п`ять днів на тиждень працювала. Позивач забирала пенсію у матері, вони з сестрами продали корову, щоб матір не пила молоко. Були постійні сварки. ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 сказали їй, що вона нехороша і вигнали її. Також вони вигнали брата ОСОБА_21 . Матір плакала. Потім матір сказала, якщо вони будуть доглядати брата, вона напише на них заповіт. У 2014 році помер старший брат ОСОБА_22 . У нього в ОСОБА_23 є квартира, яку сестри ще до даного часу знають в оренду та отримують кошти. У 2001 році вона оформляла на матір спадщину. У них є земля площею 1,30 га. По закону на той час матері можна було мати у власності лише 0,85 га. Усі погодилися, що іншу частину землі вона оформить на себе, щоб її не забрали чужі люди. Частина земельної ділянки, яка оформлена на неї, на даний час не поділена, жодних меж між земельною ділянкою матері і її земельною ділянкою немає. Раніше між усіма сестрами були дуже хороші відносини, вони часто приїжджали до неї у гості. Сваритися почали, коли довелося ділити спадщину. Матір сказала, що спадщина буде тільки на трьох, бо інші сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають далеко, це була її воля. До секретаря сільської ради вона пішла з братом, бо матір їм сказала, що треба написати заповіт. Сільська рада знаходиться в іншому населеному пункті. Після їхнього з братом візиту приблизно через тиждень секретар сільської ради сама приїхала до матері додому. Зміст заповіту матір сама диктувала, а секретар записувала. Хоч вона закінчила 4 класи, але була дуже розумною жінкою. При складанні заповіту були присутні лише брат, вона, секретар сільської ради і матір. Пізніше секретар сільської ради знову приїхала до матері, щоб вона підписала заповіт. У той день її не було біля матері, про це вона дізналася від брата. У брата з сестрами були погані стосунки, він був ображений на них. У ОСОБА_1 з матір`ю були погані стосунки. Сестри домовилися з поштаркою ОСОБА_24 і завжди забирали пенсію матері. Брату коштів не давали, бо він зловживав спиртними напоями. За складений у 2015 році заповіт вона нічого не знала.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. в судовому засіданні 05.07.2023 суду пояснила, що сторона відповідача вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані. Така ж позовна заява тільки з інших підстав розглядалася Вінницьким міським судом Вінницької області, але коли надійшла документація з медичних установ, ОСОБА_1 залишила свою позовну заяву без розгляду. Жодних доказів у даній справі, які б підтверджували факт того, що у спадкодавця було відсутнє волевиявлення на підписання заповіту, матеріали справи не містять. Будь-яких доказів, що мати страждала на хворобу зору, матеріали справи також не містять. Якби лікар дійсно часто приходив, то мали б бути медичні документи, однак їх немає у матеріалах справи. Тому дані обставини є недоведеними. Недоліки заповіту не є суттєвими, не можуть бути підставою для задоволення даної позовної заяви. З даним позовом звертається особа, яка є спадкоємцем за оспорюваним заповітом. Із заповіту убачається, що позивач має право на 1/3 частки спадкової маси. У разі, якщо позов буде задоволено, розмір спадкової маси буде зменшено з 1/3 частки до 1/5 частки. Особа звертається за захистом порушеного права, але просить її право обмежити шляхом зменшення частки у спадщині. Тобто у даному випадку мета, яка переслідується даною позовною заявою, не є позитивною. Тому позовна заява задоволенню не підлягає.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні 05.07.2023 суду пояснила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. ОСОБА_1 доглядала матір. ОСОБА_2 приїжджала лише два рази на тиждень. Не вважає, що вся спадщина має належати ОСОБА_1 . Спадщина має бути поділена на чотирьох, а саме: на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вона до мами приїжджала, однак дуже рідко, бо проживає у Черкаській області. ОСОБА_25 продали після смерті матері і за ці кошти поховали брата. Матір не бачила і не ходила. ОСОБА_2 про все бреше. Вона особисто подала заяву про відмову від спадщини, на спадщину не претендує.

Представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Когутницький В.М. в судовому засіданні 05.07.2023 суду пояснив, що ОСОБА_1 хоче справедливості, щоб кожна сестра мала свою частку. Заповіт, який оспорює позивач, був складений у с. Майдан, однак відповідач сказала, що заповіт складений у с. Слобода-Дашковецька. Також секретарем плату за вчинення заповіту стягнуто неправильно. Власноручно заповідач заповіт не складала, а у заповіті відсутнє зазначення, що текст заповіту прочитано вголос.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні 05.07.2023 підтримала позовні вимоги. Мама була добра, вчила не брехати і не красти. Вони усі були біля мами. ОСОБА_1 найбільше допомагала матері та жила біля неї. Мама не ходила і не бачила. ОСОБА_2 вони не виганяли. Для мами всі діти були однакові, тому мама не могла скласти такий заповіт. Між ними є суперечка, яка виникла за дрібницю. Вважає, що ОСОБА_2 склала заповіт сама, мама його не писала. За заповіт від 2015 року вони не знали. Був ще заповіт за 2001 рік, вони про нього знали. Тоді заповіт був складений теж не на усіх дітей. Вона не претендує на спадщину, бо не хоче займатися її оформленням.

В судовому засіданні 22.08.2023 свідок ОСОБА_15 суду показала, що вона є племінницею позивача, відповідача та третіх осіб. ОСОБА_6 її бабуся, вона була з нею в дуже гарних відносинах, допомагала ОСОБА_1 по господарству. Бабуся була сліпенька, трохи недочувала. Вона допомагала виводити бабусю на вулицю, переодягала, міняла постіль. Останній час бабуся не ходила, за допомогою ходунків рухалася по дому, її завжди «підстраховували». Бабуся сама не могла навіть розчесатися. Бабуся недобачала, перед очима у неї був «туман». Вона це помічала, бо бабуся називала її іншою особою. Бабуся не була писемна, сама не могла прочитати. Тітка ОСОБА_26 чекала поштарку і заводила її до хати. Хто розписувався за це, вона не знає. Після смерті бабусі вона підтримує відносини з позивачем і третіми особами. З ОСОБА_2 може навіть не вітатися, близько чотирьох років у них погані стосунки. Щодо заповітів щось чула, але нічого не знає. Вона на стороні тітки ОСОБА_27 , бо знає, що вона її ніколи не образить. Тітка Надя усіх обзиває, зводить плітки. Кожні вихідні вона приїжджала до бабусі, на похороні не була, бо у неї поламався телефон і її не змогли повідомити. За день до смерті бабусі була у неї. Коли приїжджала до бабусі на вихідні, у неї була тітка ОСОБА_28 , інколи також була тітка ОСОБА_26 . Бабуся завжди запитувала, чи є поштарка. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 через раз отримували пенсію за бабусю. Остання не могла розписуватися. Бачила як позивач і відповідач сварилися, кидалися яблуками. З позивачем у неї хороші відносини ще з самого дитинства.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 22.08.2023 суду показав, що він є чоловіком позивача. ОСОБА_6 була його тещею. Її він бачив то рідко, то часто. Інколи їздив до неї через вихідні, інколи рідше. ОСОБА_6 була слабою, у неї боліли ноги, вона не могла ходити. Останнім часом він купав тещу разом з дружиною. Теща не могла сама себе обходити. Здається, що вона нічого не бачила. Теща була грамотна, математику знала краще за нього, вміла читати і писати. Пенсію брала його дружина і складала її. Він припускає, що теща навіть його не бачила. Пенсію, поки могла, отримувала сама. Заповіт треба визнати недійсним, оскільки треба, щоб спадщину прийняли усі. Він думає, що ОСОБА_2 підробила заповіт.

В судовому засіданні 12.12.2023 свідок ОСОБА_18 суду показала, що сторони у справі її родичами не являються. Вона приходила в Слободу, бо там жила, у неї є там брат. Заходила до тітки ОСОБА_29 , вона їй все розказувала. 25 травня 2016 року і в 2017 році заходила теж до неї. ОСОБА_30 з 1953 року до 1987 року. Вони між собою спілкувалися. Знає, що ОСОБА_6 померла десь в березні 2018 року, вона тоді лежала в лікарні. ОСОБА_31 її впізнавала, вона їй задавала питання, на якій отримувала відповіді. Вона не запитувала у ОСОБА_6 , чи та бачить. В 2017 році ОСОБА_31 їй розказувала, що її дочки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 живуть далеко, інколи приїжджають. З приводу того, хто її доглядає, кому вона майно залишить, таке їй не розповідала. Про заповіт нічого не знає. Бачила, що ОСОБА_26 туди приїжджала, разом їздили на автобусі. Бачила, що ОСОБА_31 з ходунцями виходить за двері будинку.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні 12.12.2023 суду показала, що сторони по справі є двоюрідними сестрами її чоловіка. ОСОБА_6 знала, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Були на похороні її дочки в 2015 році, підходили до неї. В 2016 році також говорили зі ОСОБА_34 . Вона всіх впізнавала, говорила з ними. Чи бачила ОСОБА_6 , вона не знає. Вона не бачила, як ОСОБА_6 писала, тому не може знати, чи вона вміла писати. Чоловік її питав, чи її ніхто «не ображає», то вона казала, що все добре, гарно говорила за своїх дітей, плакала за померлими дітьми. Знає, що ОСОБА_26 та ОСОБА_28 до неї приїжджали. Вона думає, що ОСОБА_6 все розуміла. ОСОБА_31 жалілася на здоров`я, казала, що вона вже не баче, так як бачила. Вона не бачила, як ОСОБА_31 пересувається на ходунках.

Від допиту свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 учасники справи відмовилися.

Представник Якушинецької сільської ради в судові засідання не з`являвся, хоч у встановленому законом порядку повідомлявся про всі судові засідання.

Попередньо від голови Якушинецької сільської ради надійшло письмове клопотання, у якому він просить дану цивільну справу розглядати за відсутності представника Якушинецької сільської ради, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду.

В судове засідання 18.01.2024 учасники справи не з`явилися, хоч у встановленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Солоненко О.І. попередньо через електронну пошту суду подала заяву, у якій просить провести судове засідання, призначене на 18.01.2024, за її відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі.

18.01.2024 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солоненко О.І. надійшов письмовий виступ у судових дебатах, у якому зазначає, що позовні вимоги сторона позивача підтримує у повному обсязі. Даний правочин міг бути вчинений особою, що не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а також волевиявлення не відповідало внутрішній її волі, оскільки на момент вчинення такого правочину ОСОБА_6 повністю втратила зір та не мала можливості самостійно пересуватися і потребувала постійного стороннього догляду. Вона не могла ні читати, ні писати, оскільки вже на той момент втратила зір. Крім того, була неписемною людиною взагалі. Дані обставини були встановленні судом з показів свідків як сторони позивача, так і сторони відповідача. Зокрема свідок сторони відповідача ОСОБА_17 суду пояснила, що ОСОБА_6 дійсно у свої роки на той час впізнавала людей не за обличчям, а за голосом, що покійна їй скаржилася з приводу того, що вже не бачить і не може ходити. Також вона зазначила, що дійсно бачила біля нею ходунки, за допомогою яких вона пересувалася. Крім того, інший свідок відповідача ОСОБА_18 повідомила суду, що бачила покійну ОСОБА_6 за столом на поминках спільних знайомих. Однак вона повідомила, що особисто бачила, що покійна ОСОБА_6 самостійно не пересувалася, що її підводили до столу, а за столом вона не їла. Аналогічні свідчення давали суду й інші свідки, а також треті особи, зокрема зазначали, що покійна не могла самостійно забезпечувати навіть свої елементарні потреби. Вона потребувала сторонньої допомоги постійно. Самостійно вона не могла ані одягнутися, ані харчуватися, ані рухатися за межами будинку, ані забезпечувати санітарно-гігієнічні потреби, оскільки на той час вже повністю втратила зір. Крім того, як пояснила сама відповідач, покійна ОСОБА_6 дійсно мала проблеми із зором. Саме тому навіть при отриманні пенсії вона особисто підпис про отримання пенсії не могла ставити, а ставили його ті, хто був поруч, зокрема це і сама відповідач, і позивач, і їхній покійний брат ОСОБА_7 , який постійно проживав зі ОСОБА_6 . Крім того, згідно з рішенням лікарсько-консультаційної комісії ВЦКЛ №2 від 13.01.2011, ОСОБА_6 «... не здатна до самообслуговування, потребує постійного догляду». За таких обставин, на думку позивача, вона точно не могла підписувати заповіт чи прочитати хоча б його зміст, що вказує на те, що вона не мала необхідного обсягу дієздатності, а вчинення оспорюваного правочину не відповідало її внутрішній волі. В своїх поясненнях відповідач ОСОБА_2 повідомила суд, що правочин було вчинено не у приміщенні сільської ради, а за місцем проживання покійної ОСОБА_6 . Вона зазначила, що бачила особисто, що секретар сільської ради приїжджала до покійної додому, де було складено заповіт. Однак в порушення п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування секретарем сільської ради не зазначено ні самого факту вчинення нотаріальної дії за межами сільської ради, ні причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Крім того, в порушення п. 2.2 Порядку, секретарем сільської ради стягнуто плату за домовленістю згідно зі ст. 31 Закону України «Про нотаріат». Стаття 31 Закону України «Про нотаріат» передбачає справляння плати за домовленістю лише при вчиненні нотаріальних дій приватними нотаріусами (Глава 3 Закону: «Приватна нотаріальна діяльність»), тоді як державний нотаріус повинен справити плату в розмірі ставки державного мита. В порушення п. 2.3 Порядку секретар сільської ради не встановила особу у порядку, визначеному статтею 43 Закону України «Про нотаріат» (в заповіті не вказано). Саме у зв`язку з тим, що секретар сільської ради не встановив особу (зокрема за паспортом), в абзаці першому заповіту зазначено прізвище « ОСОБА_12 », в другому абзаці цього ж заповіту « ОСОБА_13 ». Крім того, в порушення п. 2.4 Порядку секретар сільської ради не перевірила справжність підпису особи, тому що про це не зазначено в заповіті. Як пояснили свідки і самі сторони, покійна ОСОБА_6 на момент вчинення правочину мала суттєві проблеми з зором і не могла у зв`язку з цим навіть забезпечувати свої елементарні потреби. Таким чином, і секретар сільської ради не могла цього не помітити. Однак до органу опіки та піклування вона не звернулася для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Натомість, як убачається з відповіді заступника голови Вінницької РДА від 24.04.2020 №01-40/720, ОСОБА_7 перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Вінницької РДА з 31.01.2011 до 11.06.2018 та надавав соціальні послуги ОСОБА_6 , як особі похилого віку, відповідно до Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам (Постанова КМУ №558 від 29.04.2004). Відповідно до п. 8 постанови КМУ №558 від 29.04.2004, компенсація призначається на час, протягом якого особа, що подала заяву про необхідність отримання соціальних послуг, потребуватиме постійного стороннього догляду. Згідно зі ст. 7 вказаного Порядку, соціальні послуги із залученням бюджетних коштів надаються громадянам, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з похилим віком, хворобою, тощо. В порушення п. 2.6 Порядку секретар сільської ради не встановила фізичну ваду заповідача (поганий зір), не виконала вимоги ст. 45 Закону України «Про нотаріат». Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якби заповідач мала б добрий зір, то вона б побачила, що у тексті заповіту прізвище « ОСОБА_13 » записано невірно, а також те, що відсутні інші спадкоємиці. В порушення п. 2.10 Порядку секретар сільської ради у прізвищах спадкоємців не зазначила їхні місця проживання та реєстраційні номери облікових карток платників податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Не містить даних про РНОКПП і інформація про заповідача, чи відмову від прийняття ним РНОКПП. В порушення п. 1.9 Розділу ІІІ Порядку секретарем сільської ради відмінено заповіт, посвідчений 14.12.2015, порушивши вимоги статті 1254 ЦК України. За таких обставин позивач вважає, що заповіт, посвідчений секретарем сільської ради 13.10.2016, по формі та змісту не відповідає вимогам закону і має бути визнаний судом недійсним. Позивач вважає заповіт недійсним, посилаючись на відсутність волевиявлення заповідача, оскільки остання самостійно підписувати заповіт не могла. Тому просять визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , що мешкала в АДРЕСА_1 , посвідчений 13.10.2016 секретарем Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В., зареєстрований в реєстрі за №77.

18.01.2024 від представника відповідача адвоката Мишковської Т.М. надійшли письмові дебати, яка при ухваленні рішення просить врахувати, що обставини, на які посилається позивач, а саме: що заповідач втратила зір, не могла самостійно забезпечувати свої елементарні потреби, не підтверджені жодними доказами. При цьому, покази свідків зі сторони позивача по справі, не можуть братися судом до уваги на підтвердження позовних вимог, оскільки всі свідки повідомили суду про неприязні стосунки з відповідачкою по справі, а відтак такі покази є упередженими та наданими зацікавленими особами. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що пенсію за матір отримував покійний брат. Відповідь Вінницької РДА від 24.04.2020 за №01-40/720 про надання ОСОБА_7 матері соціальних послуг, як особі похилого віку та отримання ним в період з 31.01.2011 до 11.06.2018 від Управління праці та соціального захисту Вінницької РДА грошової компенсації за це, долучена позивачем до позовної заяви, не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження того, що ОСОБА_6 мала поганий зір та була немічною, як зазначено в позовній заяві. Щодо інших обставин, викладених позивачем в позовній заяві, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а є лише припущеннями позивача, то не можуть бути підставою для скасування заповіту, складеного відповідно до вимог чинного законодавства. Вважають, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також представник відповідача повідомила, що відповідачем понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, докази понесення витрат будуть надані протягом п?яти днів з дня винесення рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мишковська Т.М. у письмових дебатах просила розгляд справи, призначений на 18.01.2024, проводити без участі відповідача та її представника.

Третя особа ОСОБА_4 попередньо через електронну пошту суду подала заяву, у якій просить провести судовий розгляд, призначений на 18.01.2024, за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Когутницький В.М. попередньо через електронну пошту суду подав клопотання, у якому просить судовий розгляд, призначений на 18.01.2024, провести без участі ОСОБА_3 та її представника. Просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також просять врахувати, що позивач ОСОБА_1 бажає, щоб спадкове майно було розподілено порівну між усіма сестрами, незважаючи на їхню відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Її інтерес полягає не в матеріальних благах, а в справедливості. Відповідач ОСОБА_2 визнала те, що спадкодавець не їздила до сільської ради, тому третя особа звертає увагу суду на те, що при посвідченні заповіту секретар сільської ради невірно зазначила місце його посвідчення. Як відомо від свідків, спадкодавець не вміла користуватись комп`ютерною технікою. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №1784/5 від 17.09.2015.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 14.05.1960 батьками ОСОБА_36 записано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією такого свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 7).

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.02.1993, ОСОБА_9 та ОСОБА_37 23.02.1993 уклали шлюб (т. 1 а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Слобода-Дашковецька помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 16.12.1998 (т. 1 а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Слобода-Дашковецька померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 11.06.2018 (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 15.02.2019, ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Слобода-Дашковецька Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 11).

13.10.2016 за адресою: АДРЕСА_1 на випадок своєї смерті ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого все її майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповідає своїм дочкам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та своєму сину ОСОБА_7 , в рівних частках кожному; цей заповіт посвідчено секретарем Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В., заповіт підписаний особисто ОСОБА_6 , особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено; цим заповітом відмінено заповіт посвідчений Майданською сільською радою Вінницького району Вінницької області від 14.12.2015, зареєстрований в реєстрі за №131, що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №77 (т. 1 а.с. 6).

Згідно з копією спадкової справи №329/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_1 28.07.2018 подала нотаріусу заяву, якою приймає все спадкове майно рухоме та нерухоме після смерті матері ОСОБА_6 , повідомила, що крім неї є спадкоємці передбачені законом діти померлої: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ; 03.08.2018 ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву, якою приймає спадщину після смерті матері ОСОБА_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву, у якій повідомила, що відмовляється від належної їй частки спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_1 ; 24.11.2018 ОСОБА_4 подала нотаріусу заяву, у якій повідомила, що відмовляється від прийняття спадщини за законом на користь сестри ОСОБА_1 ; 10.12.2018 ОСОБА_7 подав нотаріусу заяву, якою приймає майно, яке залишилося після смерті його матері ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 44-55).

З копії листа Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 24.04.2020 №01-40/720 убачається, що в Опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування), створеній при Вінницькій районній державній адміністрації, відсутні відомості щодо призначення опікунства відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживала у АДРЕСА_1 ; з 31.01.2011 до 11.06.2018 ОСОБА_7 перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації та отримував компенсацію фізичній особі, яка надавала соціальні послуги особі похилого віку ОСОБА_6 відповідно до Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558 (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_6 від 31.01.2011, поданої начальнику Управління праці та соціального захисту населення Вінницької райдержадміністрації, ОСОБА_6 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду; згодна, щоб соціальні послуги їй надавав ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 129).

Згідно з копією заяви про призначення компенсаційної виплати №110287/518 від 02.02.2011, ОСОБА_7 погоджується надавати соціальні послуги ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 130).

З рішення лікарсько-консультативної комісії від 13.01.2011 убачається, що ОСОБА_6 не здатна до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду (т. 1 а.с. 131).

Відповідно до листа директора Вінницької дирекції АТ «Укрпошта» від 01.06.2021 №14-03-568, надісланого на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 26.05.2021, виплата пенсій здійснюється відповідно до «Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв`язку», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України та Міністерством праці та соціальної політики України №464/156; згідно з п. 1.13 Інструкції, за заявою одержувача, що надається до органу Пенсійного фонду, органу праці та соціального захисту населення, виплата пенсій, соціальних допомог може здійснюватися безпосередньо в операційній касі виплатного об`єкта поштового зв`язку згідно із зазначеною на відомості датою або після цієї дати протягом виплатного періоду, за окремими відомостями за формою В1-М, в яких проставляється відмітка «Для виплати в касі»; відповідно до абз. 2 п. 6.8 даної Інструкції, відомості за формою В1-М і разові доручення за формами В2-М та В3-М, підібраними за номерами до однієї підшивки, зберігаються у поштамтах, вузлах (центрах) поштового зв`язку в установленому порядку протягом 3-х років; таким чином, термін зберігання запитуваних відомостей на виплату пенсії за період з 2014 року до 2016 року включно є закінченим, а тому Вінницька дирекція АТ «Укрпошта» не вбачає за можливе надати останні (т. 1 а.с. 192).

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно зі ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Відповідно до вимог статті 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій Глави 68 ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

Аналіз норм Книги шостої Глави 68 ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 522/9893/17).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 1257 ЦК України зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах

За статтею 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).

У статтях 12, 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що13.10.2016 за адресою: АДРЕСА_1 на випадок своєї смерті ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого все її майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповідає своїм дочкам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та своєму сину ОСОБА_7 , в рівних частках кожному; цей заповіт посвідчено секретарем Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В., заповіт підписаний особисто ОСОБА_6 , особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено; цим заповітом відмінено заповіт, посвідчений Майданською сільською радою Вінницького району Вінницької області від 14.12.2015, зареєстрований в реєстрі за №131.

Оспорюваний заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем, посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Наполягаючи на задоволенні позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначає, що її матір ОСОБА_6 не могла підписати заповіт, оскільки повністю втратила зір, слух та майже не пересувалася.

Дані обставини стороною позивача при розгляді справи не підтверджені жодними належними та достатніми доказами, а саме: у матеріалах справи відсутня відповідна медична документація, яка б свідчила про вади слуху та зору заповідача ОСОБА_6 .

Хворобливий стан заповідача, який перешкоджав з`явитись до селищної ради для укладення заповіту, не слугує підставою для визнання заповіту недійсним.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 05.10.2021 (справа № 646/8766/18).

Посилання сторони позивача на рішення Управління праці та соціального захисту Вінницької РДА, яким сину ОСОБА_6 ОСОБА_7 було призначено допомогу по догляду за ОСОБА_6 , не є належним доказом, який беззаперечно підтверджує наявність чи відсутність у ОСОБА_6 таких фізичних вад, при яких остання не могла б прочитати та підписати текст заповіту.

Варто зазначити, що вказане рішення Управлінням праці та соціального захисту Вінницької РДА було прийняте ще у 2011 році, а заповіт складено у 2016 році. Тобто вказане рішення не підтверджує стан здоров`я, наявність чи відсутність фізичних вад у ОСОБА_6 саме на момент складання оспорюваного заповіту.

Показання свідків, допитаних під час судового розгляду, різняться, оскільки одні свідки підтримують сторону позивача, а інші сторону відповідача. Крім того, свідки сторони позивача мають неприязні відносини з відповідачем по справі. Під час допиту свідки точно не підтвердили, чи мала померла ОСОБА_6 такі фізичні вади, які б не давали їй можливість скласти, прочитати та підписати оспорюваний заповіт. Допитані в судовому засіданні свідки лише висловлювали свої припущення.

Крім того, більшість допитаних свідків є родичами учасників справи, вони можуть бути зацікавленими у вирішенні справи на користь будь-кого із сторін по справі, тому суд не приймає до уваги їхні показання, надані під час судового розгляду.

Припущення сторони позивача про те, що нібито заповіт було підписано відповідачем ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу, оскільки висновки почеркознавчих експертиз у матеріалах справи відсутні. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи стороною позивача не заявлялися.

Судом також установлено, що заповідач ОСОБА_6 не була визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною.

Стороною позивача не доведено, що оспорюваний заповіт не відповідав внутрішній (дійсній) волі заповідача, не підписаний нею особисто, при складанні заповіту ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

У своїх усних поясненнях позивач ОСОБА_1 зазначила, що з даним позовом звернулася до суду, оскільки не погоджується із заповітом, бодоглядала матір вона, а не відповідач ОСОБА_2 , не хоче, щоб відповідач була спадкоємицею майна після смерті ОСОБА_6 .

Варто зазначити, що непогодження із текстом заповіту не є підставою для його визнання недійсним.

Крім того, заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним, відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм Книги шостої Глави 68 ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їхнім твердженням) заповіту (постанова Верховного Суду від 01.11.2023 № 730/624/20).

У даному випадку стороною позивача не обґрунтовано, які саме суб`єктивні спадкові права позивача ОСОБА_1 порушені у зв`язку із вчиненням оспорюваного заповіту, оскільки згідно з таким заповітом, ОСОБА_1 являється спадкоємицею за заповітом на майно після смерті матері ОСОБА_6 .

Твердження позивача про те, що спадкове майно після смерті матері повинно бути розділене між усіма сестрами, оскільки оспорюваним заповітом порушуються права інших сестер третіх осіб по справі, спростовується тим, що треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з будь-якими позовними вимогами до суду не зверталися; згідно з матеріалами спадкової справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_6 звернулися до нотаріуса із заявами про відмову від належних їм часток майна на користь ОСОБА_1 .

Також судом було звернуто увагу на заяву позивача ОСОБА_1 , подану нотаріусу, про прийняття спадщини, у якій ОСОБА_1 повідомила нотаріусу про наявність інших спадкоємців, але про одну дочку померлої ОСОБА_6 ОСОБА_2 , яка є відповідачем у даній справі, не зазначила, що доводить про неприязні відносини між сторонами по справі.

На запитання суду з приводу порушеного вчиненням заповіту права позивача, остання зазначила, що вона не бажає, щоб серед спадкоємців була відповідач ОСОБА_2 , з якою у неї тривалий час існують суперечки.

Однак заповідач ОСОБА_6 особисто здійснила право на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і не може бути відміненим/обмеженим за зверненням одного із спадкоємців лише через особисті суперечки.

Щодо посилання сторони позивача на те, що у заповіті наявні порушення встановленого законодавством порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема секретарем сільської ради не зазначено місце вчинення нотаріальної дії (адреси), а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, секретарем в порушення порядку стягнуто плату за домовленістю, секретар сільської ради не встановила особу, в результаті чого в одному місці вказано прізвище « ОСОБА_12 », а в іншому місці « ОСОБА_13 », секретар сільської ради не перевірила справжність підпису особи, тому що про це не зазначено у заповіті, секретар не визначила обсягу цивільної дієздатності, не вказала, за яким документом перевірено дієздатність, секретар сільської ради не встановила фізичну ваду заповідача (поганий зір), суд зазначає таке.

Заповіт від 13.10.2016 складений у письмовій формі із зазначенням місця, дати та часу його складання, особисто підписаний заповідачем ОСОБА_6 , посвідчений секретарем Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В., як уповноваженою на вчинення такої нотаріальної дії особою органу місцевого самоврядування.

Текст заповідального розпорядження складено від першої особи, що свідчить про складання заповіту особисто заповідачем. Заповіт власноручно підписано заповідачем у присутності секретаря сільської ради, який в свою чергу вчинив нотаріальну дію щодо посвідчення поданого йому заповіту, що не викликало необхідності зачитувати заповідачем вголос складений і підписаний ним заповіт, як передбачено частиною другою статті 1248 ЦК України.

Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені.

Припущення про те, що секретарем сільської ради не встановлено особу заповідача спростовується самим заповітом, у якому чітко зазначено, що особу заповідача встановлено, а зазначення замість вірного « ОСОБА_12 » прізвища « ОСОБА_13 » є технічною опискою.

Суд звертає увагу на те, що технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення (постанова Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 397/1396/19).

Пропуск однієї літери при написанні прізвища не є тим порушенням, яке впливає на форму та посвідчення заповіту, що було б підставою для визнання заповіту недійсним.

Інших порушень вимог щодо форми і посвідчення оспорюваного заповіту судом не установлено та стороною позивача не доведено, а отже, з урахуванням установлених у цій справі обставин та вимог чинного законодавства, відсутні підстави вважати вказаний заповіт недійсним.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19).

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 (справа №450/1686/17) та від 15.07.2019 (справа №235/499/17) зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає вимогу позивача про визнання недійсним заповіту недоведеною, а обставини, якими позивач підтверджує недійсність заповіту, не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-82, 89, 95, 211, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Якушинецька сільська рада, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа Якушинецька сільська рада, адреса місцезнаходження: с. Якушинці, вул. Новоселів, 1, Вінницького району Вінницької області.

Дата складення повного судового рішення 22.01.2024.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА