РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/376/24

провадження у справі № 2/0285/623/24

12 лютого 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……………....……...Літвин О. О.,

секретаря………...................................Клечковської М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на навчання,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, свого батька, в якому просила стягнути з нього аліменти на своє утримання у зв`язку з навчанням, в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно.

В обґрунтування позову зазначила, що навчається у Державному навчальному закладі Центр сфери обслуговування м. Житомир за регіональним замовленням на денній формі навчання (далі за текстом Навчальний заклад) і знаходиться на утриманні своєї матері. Для продовження та здобуття освіти потребує значних матеріальних витрат і допомоги, у зв`язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом, оскільки в добровільному порядку його забезпечувати відповідач відмовляється.

Ухвалою від 18.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло.

До суду 05.02.2024 подано відзив, в якому позовні вимоги відповідач просить задовольнити частково, а саме стягувати з нього аліменти в мінімальному розмірі 50 % прожиткового мінімуму, мотивуючи тим, що на даний час звільнений з роботи та має іншу сім`ю.

Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день звернення до суду досягла повноліття. До 11.01.2024 відповідач сплачував на утримання доньки аліменти, присуджені судовим наказом Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/487/19 від 14.02.2019, в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З 01.09.2021 позивач навчається за кошти державного бюджету в Навчальному закладі, навчання денне. Навчальний заклад розташований в м. Житомирі, за місцем реєстрації та проживання позивачки. Строк навчання по 14.02.2025.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків.

Домовленості щодо свого утримання на період навчання позивач з відповідачем не досягли.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму.

Як слідує з матеріалів справи, позивач продовжує здобуття освіти, їйне виповнилось 23 років та вона додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків.

На переконання суду, обов`язок по утриманню доньки, піклування про її розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного з батьків, у цьому мають брати участь вони обоє.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тобто, тягар доказування обставин, покладених в основу позовних вимог, покладається саме на позивача, який і має довести обґрунтованість заявлених вимог. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.77 ЦПК).

Відповідно до правил доказування у цивільному процесі лише посилання на факти, без їх доведення належними та допустимими доказами, не може бути підставою для задоволення заяви.

Як вбачається з наданих позивачкою квитанцій до прибуткового касового ордеру та товарних чеків, дати яких збігаються із періодом навчання, позивачка несе витрати на придбання їжі, сплату гуртожитку, придбання засобів по догляду, одягу, медикаментів, взуття, комп`ютеру. Також вона оплачує періодичний проїзд з місця навчання в м. Житомир до місця її проживання в м. Звягель. Щомісячний розмір стипендії ОСОБА_1 , який становить 1250 грн, явно не може забезпечити належне її утримання на період навчання.

Надана відповідачем довідка про звільнення №68 від 26.01.2024 та наявність іншої сім`ї, доказів про існування якої ОСОБА_3 суду надано не було, не звільняють його від обов`язку утримувати свою доньку, оскільки він є особою працездатного віку і добровільно позивачу не надає матеріальну допомогу на продовження здобуття освіти.

Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, встановлення останнього не є тотожним з обов`язком того з батьків, хто проживає окремо від дитини, сплачувати аліменти виключно у мінімальному розмірі. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Відтак, суд вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання своєї дочки на період навчання.

Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів ОСОБА_4 ; з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір стандартного прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.01.2024 3028 грн); наявність в позивача певних обмежень для самостійного заробітку в період навчання (денна форма навчання) та її потребу у фінансовій допомозі з боку батьків, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, тобто 1/4 частка від усіх видів його заробітку щомісячно.

Це відповідатиме засадам розумності, виваженості і справедливості.

Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання повнолітньої доньки, яка навчається, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 17.01.2024.

Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

аліменти на її навчання в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу)щомісячно,

починаючи стягнення з 17.01.2024 до закінчення навчання 14.02.2025.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання судового рішення.

Головуюча суддя ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? О. О. Літвин