Справа № 573/199/24
Номер провадження 2/573/117/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О.І.

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у спрощеному позовному провадженні в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що через додаток «Дія» отримала постанови приватного виконавця виконавчого округу Сумської області від 17 березня 2020 року у виконавчому провадженні №61572464, а саме: про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди, арешт коштів боржника, стягнення витрат на проведення виконавчих дій. Відповідно до відомостей, зазначених у вказаних постановах, у приватного виконавця на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з неї грошових коштів у сумі 43152,20 грн на користь АТ «Перший Український міжнародний банк», відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 23 січня 2020 року №2889. Посилаючись на викладені обставини, а також те, що будь-яких кредитів в установах банків чи фінансових установах не отримувала та нотаріус не встановив факт безспірності заборгованості, позивачка просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. таким, що не підлягає виконанню, та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд на 27 лютого 2024 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Даценко А.М. не з`явилися, останній подав заяву про розгляд справи без їх з позивачкою участі, позов просить задовольнити.

Представник відповідача АТ «ПУМБ» Бойченко Д.О. у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними в справі матеріалами, просив задовольнити позов в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача 50% від суми судового збору(а. с. 26-28).

Повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 23 січня 2020 року вчинено виконавчий напис №2889 про звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №101 від 23 липня 2018 року, укладеним з АТ «Перший Український міжнародний банк». Загальна сума, що підлягає стягненню, складає 43402,20 грн, з яких: 14349,55 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 16758 грн прострочена заборгованість за комісією; 1,71 грн прострочена заборгованість за процентами; 11250,39 грн строкова заборгованість за сумою кредиту; 1042,47 грн строкова заборгованість за комісією; 0,08 грн строкова заборгованість за процентами (а. с. 6).

17 березня 2020 року приватним виконавцем Закорко В.В. відкрито виконавче провадження ВП №61572464, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - АТ «ПУМБ» (а. с. 7).

Ухвалою Білопільського районного суду №573/155/24 від 31 січня 2024 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 адвоката Даценко А.М. про забезпечення позову та зупинено стягнення у вказаному вище виконавчому провадженні до завершення судом розгляду справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а. с. 10-11).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Аналіз положень пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та порядку повідомлення про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Такий висновок у подібних правовідносинах зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19), постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 712/14777/18 (провадження № 61-2351св20).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року в справі №759/6167/18 (61-7591св20).

Позивачка зазначає, що стягнення коштів з неї провадиться на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., якій наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2021 року скасовано свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним і юридичним особам (а.с. 8).

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та Порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зокрема, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, при цьому, позивачка жодних договорів позики (кредитних договорів) не укладала, тому борги перед АТ «ПУМБ»у неї відсутні; відповідач не звертався до неї з вимогою про повернення заборгованості за позикою.

Відповідач, у свою чергу, жодних доказів про направлення претензії позивачці та її отримання суду не надав.

Неотримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та надати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Судом також встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172.

Вказаний пункт 2 Переліку (зі змінами внесеними Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662) передбачав, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, визнав незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року в т.ч. в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Оскільки позивачка заперечує укладення будь-якого кредитного договору з відповідачем АТ «ПУМБ», а відповідач не надав суду доказів на підтвердження існування договірних відносин з позивачкою на час вчинення виконавчого напису, тому Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 23 січня 2020 року №2889, нотаріусом не міг застосовуватися.

За встановлених обставин суд вважає, що виконавчий напис від 23 січня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. на користь АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором №101 від 23 липня 2018 року у сумі 43402,20 грн, не відповідає умовам вчинення виконавчих написів, що передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та положенням Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

26 січня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Даценком А.В. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 4.1 р. IV вартість послуг за складання заяви про забезпечення позову (зупинення виконавчого провадження) становить 2000 грн; складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника становить 2000 грн. Факт надання послуг підтверджується розписками про отримання коштів від 26 січня та 01 лютого 2024 року (а. с. 14-15).

У позовній заяві представник позивача просив стягнути судові витрати та зазначив їх розрахунок, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн та 4000 грн витрат на правничу допомогу адвоката. До позову долучені квитанції про сплату судового збору, копії договору про надання правової допомоги, ордеру на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 12-13, 16-20).

Витрати на правничу допомогу включають в себе 2000 грн за складання заяви про забезпечення позову (зупинення виконавчого провадження) та 2000 грн за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника, що не суперечить умовам договору та узгоджується з матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено, що ним понесено 4000 грн витрат на правову допомогу.

Оскільки відповідач визнав позов, то відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України з нього на користь позивачки слід стягнути сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 605,60 грн. З державного бюджету їй необхідно повернути 605,60 грн судового збору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 4605,60 грн понесених і документально підтверджених судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу, а також 605,60 грн судового збору повернути їй з державного бюджету.

Щодо забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом, то відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2889, вчинений 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівноюна користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в сумі 43402 (сорок три тисячі чотириста дві) гривні 20 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» судові витрати у розмірі 4605 (чотири тисячі шістсот п`ять) гривень 60 копійок на користь ОСОБА_1 .

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Суддя