Справа № 288/46/23
Провадження № 2/288/22/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судових засідань Корнієнко Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказує, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу від 26.06.2021.

Даний житловий будинок 04.09.2020 належав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак з вказаної дати він за договором купівлі продажу був відчужений ОСОБА_3 .

Однак після відчуження житлового будинку в ньому залишилося зареєстрованим місце проживання ОСОБА_2 , яке залишилося зареєстрованим і після придбання Позивачем даного будинку до даного часу.

Наявність реєстрації місця проживання Відповідача за адресою розташування її будинку порушує її право на вільне володіння та розпорядження ним та чинить їй перешкоди в цьому.

Відповідач не являється її членом сім`ї, договори найму на проживання у житловому будинку з ним не укладались, право власності на вказаний будинок у нього припинено, а тому він втратив право на проживання у вказаному житловому будинку.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вимог уточненої позовної заяви, Позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.

Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, вислухавши Позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з копії Договору купівлі продажу від 04 вересня 2020 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 вересня 2020 року, ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 житловий будинок з господарською будівлею, який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.11-12/

Згідно Договору купівлі продажу від 26 червня 2021 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 червня 2021 року, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 придбала у власність, земельну ділянку площею 1,1500 га,

з розташованим на ній житловим будинком, з приналежними до нього господарською будівлею, за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.6-9/

Відповідно до довідки виконавчого комітету Корнинської селищної ради від 05 січня 2023 року № 24, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.10/

Згідно повідомлення Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 26 січня 2023 року № 81/02-23, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає. На разі місце перебування вищевказаного громадянина селищній раді невідоме. /а.с.24/

Відповідно до Акту обстеження домогосподарства про фактично проживаючих осіб від 24 січня 2023 року, затвердженого секретарем Корнинської селищної ради, в результаті обстеження домогосподарства ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено реєстрацію ОСОБА_2 , 1988 року народження, але він з 2018 року за даною адресою не проживає, місце знаходження його невідоме. /а.с.20/

Згідно Висновку експерта №СЕ 19-22/46225-БД від 23 травня 2023 року, встановлені генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також встановлені генетичні ознаки Y-хромосоми зразка букального з епітелію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Генетичні ознаки Y-хромосоми зразка букального епітелію невстановленої особи чоловічої генетичної статі збігаються з генетичними ознаками Y-хромосоми зразка букального епітелію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт № 1Y) за виключенням локусу DYS456. Таким чином, спорідненість по батьківській лінії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та трупа невстановленої особи чоловічої генетичної статі не виключається./а.с.60-65/

Оглянуто копії матеріалів кримінального провадження витребувані на запит суду, з яких вбачається, що на фото № 4 фото ОСОБА_2 . /а.с.71-78/

Відповідно до листа Попільнянського відділу ДРАЦС у Житомирському районі Житомирської області від 23 лютого 2023 року № 94/29.7-51, повідомлено, що актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в архівному відділі відсутній. /а.с.35/

В судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_6 зазначила, що вона знала батьків ОСОБА_2 , він разом з ними проживав в ОСОБА_7 , але батьки вже померли. Після смерті матері ОСОБА_8 вступив в спадщину та продав будинок АДРЕСА_2 , потім вона його не бачила. В лісі знайшли повішене тіло, приходила до них поліція, теж казали що по тесту ДНК це ОСОБА_8 , але ніяких документів в неї немає. Не пам"ятає чи після 2018 року його бачила. Працівники селищної ради їздили до будинку та складали акт обстеження, але до самого будинку не заходили. Сусіди говорили, що ОСОБА_8 теж давно не бачили.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що він відчим Позивача, в ОСОБА_2 в 2018 році купив будинок, але там будинку не було практично, а участок землі. На той час він там не проживав. Коли вони захотіли продати цей участок, то виявилось, що ОСОБА_9 не виписаний.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання Відповідача таким, що втратив право користування належним йому будинком з тих підстав, що він понад 10 років за місцем реєстрації не проживає.

Спір правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та Житловим кодексом Української РСР (далі ЖК УРСР).

Відповідно до статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 72 ЖК УРСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти,

користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статтями 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першої 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено частиною першою статті 391 ЦК України.

В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.

Підстави втрати права користування житлом визначені статтею 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми Закону, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зі змісту вказаної статті, а також статті 64 ЖК УРСР, яка дає визначення поняття «член сім`ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства.

Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова № 5), під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Пунктом 39 Постанови № 5 роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Питання про визнання припиненим права користування житлом у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна, а також наявності чи відсутності іншого житла, а також дотримання балансу між захистом права власності та захистом права члена сім`ї власника (колишнього члена сім`ї власника) на користування будинком.

З врахуванням того, що Відповідач не проживає у належному Позивачу житловому будинку, спільним побутом з Позивачем не пов`язаний, не веде з ним спільне господарство, що свідчить про припинення сервітуту, а наявність реєстрації є формальною умовою приналежності до житлового будинку, тому з метою дотримання балансу інтересів сторін, суд вважає, що право Позивача підлягає захисту у спосіб визначений ним у позовній заяві,

який є ефективним та призводить до поновлення його прав та не покладатиме надмірний тягар на Відповідача.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» - орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Пунктом 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 визначено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі - рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені обставини в їх системному зв`язку вказують на те, що Відповідач втратив право на користування житловим будинком, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить понесені ним судові витрати віднести на свій рахунок /а.с.3/, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; статтями 9, 64, 72, 150 ЖК України; статтями 15, 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141, 200, 206, 211, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житловим будинком, який розташований в АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко