П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 477/1754/21

Провадження: № 22-ц/824/6388/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Верланова С. М.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Трембача Максима Вікторовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про визнання недійсним договору страхування та стягнення коштів,

у с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем було укладено договір страхування № 80606а9я, код договору 997, транспортного засобу AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1 від 25 березня 2019 року. В ході укладення договору ним відповідачу було надано технічний паспорт на транспортний засіб, з якого чітко вбачалася особа власника транспортного засобу - ОСОБА_2 . На момент укладення договору він, позивач, перебував в статусі володільця транспортного засобу.

04.07.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вказаний транспортний засіб зазнав суттєвих ушкоджень. Він, як сторона, яка уклала договір страхування, та володілець транспортного засобу звернувся із відповідною заявою до страхової компанії із вимогою про страхове відшкодування згідно умов договору.Страхувальник повідомив про те, що не може задовольнити його заяву про страхування, оскільки укладений між ними договір страхування є нікчемним через той факт, що укладений не з власником транспортного засобу.На його думку, у вказаному спорі з відповідача підлягає стягненню грошова сума, яка була сплачена за укладений договір страхування.

За викладених обставин, просив суд визнати недійсним договір страхування № 80606а9я, код договору 997, транспортного засобу AUDI А6, державний номерний знак д/н НОМЕР_1 від 25 березня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (скорочена назва AT «СК «АРКС»); стягнути на користь позивача з відповідача 43 344 грн та усі судові витрати у справі.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Трембач М.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що страхувальник відмовив у страховій виплаті, посилаючись на те, що договір укладений не з власником транспортного засобу, тобто, вказана обставина є встановленою. При цьому, зауважив, що при попередньому ДТП автомобіль зазнав малозначних пошкоджень, в той же час страхувальник здійснив виплату за вказаним договором.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» зазначив, що ОСОБА_1 на момент укладення договору надав недостовірну інформацію та не мав майнового інтересу щодо автомобіля AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому договір є недійсним з підстав недодержання вимог вчинення правочину, встановлених частинами 1-3 ст. 203 ЦК, а не з підстав, визначених позивачем, що вказує на необґрунтованість вимог про стягнення сплачених коштів. Окрім того, зауважив, що позивач не повідомляв страхову компанію про наявність ДТП із участю вказаного автомобіля до укладення договору, а також про здійснення перереєстрації автомобіля у зв`язку із втратою свідоцтв про реєстрацію та подальше його відчуження.

В судовому засідання адвокат Шишлов О.Є. в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» заперечив проти апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши представника страхової компанії, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 25.03.2019 року ОСОБА_1 та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» уклали договір, за умовами якого було застраховано майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу «AUDI A6» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_2 , власником транспортного засобу «AUDI A6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 є ОСОБА_2 .

Згідно копії листа АТ «СК «АРКС» вих.№ 3913-12цв від 19.12.2019, адресованого на ім`я ОСОБА_1 , страхова компанія повідомила ОСОБА_1 , що його заява про подію та про виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту від 04.07.2019 та інших документів стосовно пошкодженого майна розглянута та констатувала про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування щодо заявленого випадку, оскільки будь-яких документів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 майнового інтересу щодо транспортного засобу «AUDI A6» реєстраційний номер НОМЕР_1 до страхової компанії не надано.

Відмовляючи в задоволенні вимог про визнання спірного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір страхування укладено під впливом помилки, яка є результатом дій позивача ОСОБА_1 , що дає підстави для визнання недійсним Договору добровільного страхування наземного транспорту № 80606а9я від 25.03.2019 року через недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 статті 203 ЦК України, однак не з підстав, наведених позивачем в позові. А тому заявлена позивачем позовна вимога про визнання недійсним Договору страхування №80606а9я від 25.03.2019 року з урахуванням наведених ним підстав задоволенню не підлягає. Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з AT «СК «АРКС» суми сплаченого страхового платежу в розмірі 43 344,00 грн суд зазначив, що вони є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи, що спірний договір не був визнаний недійним.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції зазначив про наявність підстав для визнання спірного договору недійним, однак послався на те, що такі підстави є відмінними від підстав, визначених позивачем.

В той же час, визначені судом першої інстанції підстави для визнання договору недійсним фактично пов`язані із тим ж обставинами, що і зазначав позивач, а саме визначення сторонами договору вигодонабувачем за договором ОСОБА_1 , попри те, що власником транспортного засобу являлась ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Отже, враховуючи, що підстави для визнання недійсним договору, визначені судом та позивачем, пов`язані із однією і тією ж обставиною, а саме відсутністю визначення в договорі дійсного власника транспортного засобу, суд першої інстанції не був позбавлений можливості визначити правову норму, яка підлягає застосуванню, та вирішити спір по суті.

При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, вищевказана обставина щодо визначення в договорі вигодонабувачем ОСОБА_2 не може бути підставою для визнання договору страхування недійсним.

Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного цивільного права. Під час укладення спірного договору, ОСОБА_1 та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» діяли на власний розсуд, визначаючи зміст цього договору та формуючи конкретні умови.

Обставина щодо визначення ОСОБА_1 себе, як вигодонабувача за договором не може вказувати на недійсність договору в цілому.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для захисту цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Предметом спірного договору страхування, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС», є майнові інтереси, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «AUDI A6» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Отже, ОСОБА_1 , як особа, яка на достатній правовій підставі користувалась транспортним засобом «AUDI A6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був позбавлений можливості укладати договір страхування вказаного транспортного засобу та визначати себе в якості вигодонабувача за договором добровільного страхування, в разі настання страхового випадку, оскільки в нього був наявний відповідний майновий інтерес.

Визначення ОСОБА_1 вигодонабувачем за договором не суперечить п. 1.7. Правил №003 добровільного страхування Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», як це помилково вважав позивач, у відповідності до якого транспортний засіб може бути застрахований за Договором страхування лише на користь тієї особи, що має заснований на законі, іншому правовому акті або договорі інтерес у збереженні цього ТЗ. Договір страхування, що укладено при відсутності законного майнового інтересу Страхувальника (Вигодонабувача) до застрахованого ТЗ, є недійсним з моменту його укладання.

Визначення в пункті 3 спірного договору власником транспортного засобу ОСОБА_1 , попри те, що він не являється титульним власником, не суперечить вимогам встановленим частинами 1-3 ст. 203 ЦК, як це помилково вважав суд першої інстанції, а тому вказана обставина не може бути підставою для визнання договору страхування недійсним.

Отже, судом апеляційної інстанції не було встановлено підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового внеску в розмірі 43 344 грн не підлягає задоволенню, оскільки обґрунтовувалась виключно недійсністю оспорюваного правочину.

По суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте не вірно визначив підстави для такої відмови, пославшись на невірно сформовані позивачем підстави позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вище викладене, рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 рокупідлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а відтак апеляційну скаргу адвоката Трембача М.В. в інтересах ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із тим, що наслідком апеляційного перегляду є зміна мотивів щодо відмови у задоволенні позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору, понесені ним у зв`язку з апеляційним переглядом справи, слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Трембача Максима Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 рокузмінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. М. Верланов