Справа № 308/2383/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 ; заінтересована особа - Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною заявою, у якій просить встановити факт того, що вона перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день зникнення безвісти - 01.09.2023, які спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись із заявою, заявниця вказує, що встановлення заявленого факту має для неї юридичне значення, оскільки необхідне для отримання грошового забезпечення за зниклого безвісти військовослужбовця.

Перевіривши зазначену заяву та долучені до неї докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Заявниця у поданій нею заяві зазначає, що встановлення даного факту необхідно їй для отримання грошового забезпечення за зниклого безвісти військовослужбовця. Водночас, в обґрунтування своєї заяви, посилається на статтю 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими передбачений порядок отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Суд не може встановити з метою захисту якого саме права чи законного інтересу заявниця звертається, оскільки відносини щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, які зникли безвісти, регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відносини пенсійного забезпечення у зв`язку із втратою годувальника - Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому від визначення конкретних юридичних наслідків залежить коло заінтересованих осіб, права і обов`язки яких можуть зачіпатися за наслідками розгляду справи судом.

Водночас в заяві визначено як заінтересовану особу Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, проте не зазначено яким чином Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зацікавлений у встановленні даного факту та які права та обов`язки заявника будуть реалізовуватися саме вказаною заінтересованою особою.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Згідно з постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затверджено Порядок, який визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

У цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцевм служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягни пенсійного віку.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, якщо вони:

1)були на повному утриманні померлого годувальника;

2)одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 37 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Статтею 38 Закону № 1058 передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Постановою Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 встановлено перелік документів, що додаються до заяви про призначення пенсії.

Так, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, також надаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків особи, якій призначається пенсія.! та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія;

3) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності);

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти»;

5) документи про місце проживання (реєстрації);

6) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Пунктом 2.11 Постанови 22-1 встановлено, що за документ, який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Отже, чинним законодавством визначені позасудові порядки отримання грошового забезпечення за зниклого безвісти військовослужбовця та перехід на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Натомість, заявницею не надано відповідних доказів, що вона використала всі передбачені законодавством можливості щодо отримання встановлених державою соціальних гарантій стосовно виплат грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям безвісно відсутніх військовослужбовців Збройних Сил в позасудовому порядку, а також не надано доказів звернення до органів Пенсійного фонду та відмову останнього в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 вказала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Також суд звертає увагу, що рішення суду за результатами розгляду заяви також стосується і пенсійних виплат. Однак, у заяві не зазначено як заінтересовану особу, відповідний орган Пенсійного фонду.

Відповідно до правового висновку КЦС ВС, зробленого у постанові від 07.04.2020 у справі №638/4/19, права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

Нормами процесуального законодавства не передбачено права суду за власною ініціативою залучати до участі у справі заінтересованих осіб.

За положеннями ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки вказані судом недоліки перешкоджають прийняттю заяви до судового розгляду, то її слід залишити без руху і надати заявниці строк для усунення вказаних судом в ухвалі недоліків протягом 10-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Вказані недоліки повинні бути усунені шляхом надання суду заяви, яка за формою та змістом буде відповідати визначеним вище нормам цивільного процесуального законодавства, зокрема містити: обґрунтування конкретної мети встановлення факту; причини неможливості встановлення факту в позасудовому порядку; зазначення доказів, що підтверджують факт; зазначення обставин, які підтверджують, що встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; зазначення заінтересованих осіб.

Керуючись ст. 175-177, 185, 258-261, 293-294, 315, 318 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - залишити без руху

Надати заявниці строк для усунення зазначених недоліків протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Шепетко