ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/929/21 Номер провадження 22-ц/814/1110/24Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2023 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У вересні 2021 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулось до суду із вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 12.03.2018 у розмірі 40 567,79 грн за станом на 15.03.2021.

В обґрунтування позову вказувало на невиконання відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2023 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 40 567 гривень 79 копійок заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 12.03.2018, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 2 270 гривень витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що анкета-заява №б/н від 12.03.2018 не містить жодних відомостей щодо умов надання кредиту, зокрема, відсутня інформація про встановлення кредитного ліміту у конкретно визначеній сумі. Позивачем не зазначено у позові конкретно визначену редакцію Умов, на які він посилається та які вважає складовою частиною Договору, а наявні в матеріалах справи Умови втратили чинність більш ніж за 4 місяці до моменту підписання анкети-заяви. До того ж, з пункту 2 анкети заяви вбачається, що «… ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг». Натомість, зазначений документ не існував на момент підписання анкети-заяви та вперше був опублікований на офіційному сайті лише 29.06.2020, тобто майже через 2 роки після підписання такої анкети-заяви. Надані позивачем Умови, Тарифи не містять підпису відповідачки. Наданий розрахунок не є належним доказом, адже банк мав надати банківські виписки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monоbank.

На даних платіжних картках за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт, а саме банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача картки після верифікації фізичної особи здійснюється або в точці видачі, чи спеціалістом банку за адресою, яку вказує клієнт. Всі умови обслуговування рахунків фізичних осіб у банку опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.

12.03.2018 ОСОБА_1 підписано анкету-заяву, згідно якої вона погодилась з тим, що дана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, примірники яких відповідач отримала в мобільному додатку. В анкеті-заяві зазначені лише анкетні данні (а.с.9).

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг (п.2)

Відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови (п.3).

Крім того, відповідачка в анкеті-заяві зазначила, що просить вважати: наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, як відкриті або будуть відкриті їй в банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення даних згідно з договором. Також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях; підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису (п.6). Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору п.11).

На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 20 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно наданого Банком розрахунку за станом на 15.03.2021 заборгованість за договором №б/н від 12.03.2018 становить 40 567,79 грн, що становить заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) (а.с.7-8).

Як вбачається з виписки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про рух коштів по картці ОСОБА_1 , починаючи з 29.04.2018 року відповідач періодично погашала заборгованість різними сумами, проте ці кошти зараховувалися банком не тільки на погашення тіла кредиту, а й відсотків за користування кредитом, комісії та пені (а.с.91 зворот - 94).

Задовольняючи позовні вимоги АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

У постанові ВС від 18 травня 2022 року (справа №697/302/20) підтверджено, що саме наведений вище підхід до оцінки факта узгодження між сторонами істотних умов договору застосовується також і у межах правовідносин, що виникають у зв`язку із укладенням кредитного договору у системі Monobank, що запроваджена (практикується) АТ «Універсал Банк».

Окрім того, у постанові ВС від 23 травня 2022 року (справа №393/126/20) викладена правова позиція про те, що «ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду світлокопію анкети-заяви (а.с.9), яка не містить істотних умов договору: суми кредита, розміру процентів за користування кредитом, строків повернення коштів, тощо, витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, паспорт споживчого кредита, розрахунок заборгованості.

Наведені документи з наведених підстав не є такими, що підтверджують узгодження між сторонами усіх істотних умов укладеного договору.

Перевіряючи обгрунтованість вимог Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Суд першої інстанції, обраховуючи загальну суму отриманих відповідачем коштів і суму повернутих на рахунок банка, користувався розрахунком заборгованості, що наданий банком, проте зазначений документ не є належним і достовірним доказом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.

У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду виписку по рахунку відповідача (а.с.91 зворот - 92), якою підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором.

Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку учасниками справи не заперечується.

Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку (а.с.91 зворот - 92), апеляційний суд встановив, що за період з 25.03.2018 по 01.05.2020 ОСОБА_1 використала 44 910 грн 24 коп. кредитних коштів і повернула на картковий рахунок 39 005 грн 39 коп.

Отже, враховуючи сукупний розмір витрачених відповідачем коштів 44 910 грн 24 коп., і сукупний розмір сплачених відповідачем коштів за весь період користування коштами у розмірі 39 005 грн 39 коп., слід визначити наявність заборгованості за тілом кредита у сумі 5 904 грн 85 коп.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

Зважаючи на встановлене, рішення Чутівського районного суду Полтавської області 16 жовтня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення із відповідачки на користь банка 5 904 грн 85 коп. заборгованості за тілом кредита.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, Банком сплачено 2 270 грн судового збору (а.с.33).

Позовні вимоги задоволено на 14,55%.

Таким чином, АТ «Універсал-Банк» має право на стягнення з відповідача 2270 / 100 х 14,55 = 330,28 грн судового збору.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 сплатила 537 грн судового збору (а.с.71-72), подаючи апеляційну скаргу сплатила 3 405 грн (а.с.135), а всього 3 942 грн.

Апеляційна скарга задоволена на 100% - 14% = 86 %.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» судові витрати у розмірі 3 942/ 100 х 86 = 3 390,12 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 330,28 грн, а з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 390,12 грн, то, враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 3 390,12 - 330,28 = 3 059,84 грн, а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» частину судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційной номер НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал-Банк» (Код , м.Київ, вул. Автозаводська 54/19, 04114) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 904 грн 85 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (Код , м.Київ, вул. Автозаводська 54/19, 04114) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційной номер НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3 059,84 грн.

Звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати Акціонерному товариству «УНІВЕРСАЛ БАНК» частину судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов