Провадження № 2/752/1657/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 лютого 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Машкевич К.В.

при секретарі Гненик К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крістал Ессет Менеджмент» про скасування (списання) неустойки (пені),

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати неустойку (пеню) нараховану в період дії карантину, а саме з 16.06.2020 року по 05.12.2021 року в сумі 439569,88 грн., такою, що нарахована всупереч діючому законодавству та зобов`язати ТОВ «Компанія з управлінням активами «Крістал Ессет Менеджмент» скасувати (списати) суму нарахованої неустойки (пені) в сумі 439569,88 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2017 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», яке діє від свого імені та за рахунок і в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду «ІНТЕРГАЛБУДІНВЕСТ» недиверсифікованого виду закритого типу та ОСОБА_1 , укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений Лісовенко В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №2140.

Відповідно до п. 1.1. Попереднього договору, Сторони зобов`язуються в строки, встановлені умовами пункту 1.2 цього Попереднього договору, укласти в майбутньому Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого Сторона-1 (Відповідач - «Продавець») зобов`язується передати у власність (продати) квартиру АДРЕСА_1 (надалі - Об`єкт), а Сторона-2 (Позивач- Покупець)) зобов`язується прийняти цей Об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі, визначеному цим Попереднім договором.

Станом на 17.07.2023 року відповідно до довідки про зарахування коштів за період з 01.12.2017 року по 17.07.2023 року наданої Компанією за договором сплачено 1639176,47 грн. або 72,97%; залишилось до сплати 810826,48 грн.; неустойка 453603,07 грн.

11.7.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про списання (скасування) неустойки (пені), нарахованої під час дії карантину, введеного на території України з 12.03.2020 року відповідно до постанови КМ України від 11.03.2020 року №211.

Проте, у скасуванні (списанні) неустойки (пені) позивачу було відмовлено.

Зазначив, що даних спірних правовідносин слід застосувати ЗУ від 16.06.20 №691 «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

25.09.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що не можливо застосовувати умови кредитного договору або договору позики до умов договору купівлі-продажу, а також до умов попереднього договору купівлі-продажу, у зв`язку з нетотожними умовами про предмет цих договорів.

Обґрунтування Позивачем свої позовних вимог щодо застосування ЗУ від 16.06.20 №691 «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» при нарахуванні неустойки (пені) є не вірним, у зв`язку з нетотожними умовами про предмет договору кредиту (позики) та Попереднього договору купівлі-продажу.

З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позову.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

01.12.2017 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», яке діє від свого імені та за рахунок і в інтересах пайового венчурного інвестиційного фонду «ІНТЕРГАЛБУДІНВЕСТ» недиверсифікованого виду закритого типу та ОСОБА_1 , укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений Лісовенко В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №2140 (надалі - Попередній договір).

Відповідно до п. 1.1. Попереднього договору, Сторони зобов`язуються в строки, встановлені умовами пункту 1.2 цього Попереднього договору, укласти в майбутньому Договір купівлі-продажу квартири (далі - «Основний договір»), відповідно до якого Сторона-1 (Відповідач (в Основному договорі - «Продавець»)) зобов`язується передати у власність (продати) квартиру АДРЕСА_1 (надалі - Об`єкт), а Сторона-2 (Позивач (в Основному договорі - Покупець)) зобов`язується прийняти цей Об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі, визначеному цим Попереднім договором.

Пунктом 1.2. Попереднього договору передбачено, що Основний договір укладається Сторонами протягом 60 (шістдесяти) робочих днів з моменту настання усіх наступних обставин, але не пізніше 05 лютого 2023 року: 1) отримання Відповідачем від Позивача 100% Забезпечувального платежу; 2) отримання Відповідачем документів на Об`єкт ; 3) повне та належне виконання Позивачем своїх зобов`язань, визначених в статті 4 цього Попереднього договору; 4) отримання Довідки про відсутність у Сторони-2 (Позивача) заборгованості, в тому числі платежів з орендної плати та комунальних платежів за Договором оренди квартири, яка є Об`єктом по даному Попередньому договору та який буде укладений між Стороною-1 та Стороною-2; 5) отримання Позивачем письмового запрошення/ повідомлення від Відповідача про готовність укласти Основний договір із зазначенням місця та терміну його підписання.

Відповідно до п. 4.1. Попереднього договору, для забезпечення виконання свого зобов`язання щодо укладення основного договору, Сторона-2 сплачує Стороні-1 забезпечувальний платіж у розмірі 2 205331,34 грн., що еквівалентно 81 218,40 доларів США згідно котирування українського міжбанківського ринку для USD/UAH.

У п.п. 4.1.1. передбачено, що Сторона-2 сплачує забезпечувальний платіж частинами, розмір яких зазначається в Графіку платежів.

Графік платежів є Додатком №2 до попереднього договору. Відповідно до Графіка платежів, забезпечувальний платіж сплачується щоквартально з урахуванням котирування українського міжбанківського ринку для USD/UAH:

- у розмір 13% від суми забезпечувального платежу до 05.12.2017 року;

- вісім платежів по 3,6 % від суми забезпечувального платежу щоквартально з 05.03.2018 по 05.12.2019;

- дванадцять платежів по 4,85% від суми забезпечувального платежу щоквартально з 05.03.2020 по 05.12.2022.

На підставі п. 4.9. Попереднього договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за попереднім договором Сторони несуть відповідальність, визначену попереднім договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням вимог, визначених чинним законодавством України та попереднім договором.

Згідно п. 4.16. Попереднього договору, У разі порушення Стороно-2 (Відповідачем за зустрічним позовом) умов цього Попереднього договору щодо сплати Забезпечувального платежу частинами, відповідно до Графіку платежів, (крім Першого платежу, порушення оплати якого регулюються п. 4.10. цього Попереднього Договору), Сторона-2 сплачує Стороні-1 (Позивачу за зустрічним позовом) неустойку у розмірі 0,3% від суми прострочення платежу, розмір якого був встановлений на відповідний день оплати, вказаний у Графіку платежів, за кожен день прострочення.

Таким чином, нарахування неустойки (пені) передбачено умовами договору та не заборонено чинним законодавством України.

Щодо застосування до спірних правовідносин ЗУ від 16.06.20 №691 «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», слід зазначити наступне.

Позивач в позовній заяві, як підставу для скасування нарахованої неустойки посилається на ЗУ від 16.06.20 №691 «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», в якому зазначено, яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнити пунктом 15 такого змісту:

У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

З даної норми закону, абсолютно та безспірно вбачається, що цей закон підлягає застосуванню виключно для позичальників по договору кредиту (позики).

Стаття 1054 Цивільного кодексу України дає визначення кредитного договору, - За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1046 Цивільного кодексу України дає визначення договору позики, - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Правовідносин між Позивачем та Відповідачем виникли на підставі Попереднього договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до ст. 635 ЦКУ, - Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ст. 655 ЦКУ, - За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Забезпечувальний платіж - інший вид забезпечення у відповідності до ч. 2. ст. 546 Цивільного кодексу України.

Проаналізувавши правову природу договорів кредиту, позики з однієї сторони та попереднього договору, договору купівлі-продажу з іншої сторони, виснується, що в цих договорах різні (відмінні) умови про предмет договору.

Отже, не можливо застосовувати умови кредитного договору або договору позики до умов договору купівлі-продажу, а також до умов попереднього договору купівлі-продажу, у зв`язку з нетотожними умовами про предмет цих договорів.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено в ст. 629 і ст. 632 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Таким чином, укладаючи Попередній договір, Позивач погодився з його умовами, у тому числі з порядком оплати, порядком визначення курсу долара, розміру чергового платежу, та нарахування штрафних санкцій.

Тобто, ОСОБА_1 укладаючи Попередній договорі чітко розумів та усвідомлював, що у разі невиконання умов договору в частині вчасної оплати забезпечувального платежу буде нарахована неустойка (пеня).

Отже, обґрунтування Позивачем свої позовних вимог щодо застосування ЗУ від 16.06.20 №691 «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» при нарахуванні неустойки (пені) є не вірним, у зв`язку з нетотожними умовами про предмет договору кредиту (позики) та Попереднього договору купівлі-продажу.

Посилання ОСОБА_1 на форс-мажорні обставини щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання за попереднім договором не можуть братися судом до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Листом торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 вбачається, що ТПП України на підставі ст.ст. 14, 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Тобто, ТПП України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнає форсмажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення стану 24.02.2022 року, та підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Цей лист не є законодавчо визначеною формою засвідчення форс-мажорних обставин. Таким документом є насамперед сертифікат ТПП України, при видачі якого в тому числі здійснюється аналіз щодо причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконувати зобов`язання та такими обставинами (ЗУ «Про торговопромислові палати в Україні», Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Зважаючи на це, звернення до ТПП України для отримання відповідного сертифікату є необхідним задля засвідчення форс-мажорних обставин.

Роз`яснення на офіційному сайті ТПП України процедури засвідчення форсмажорних обставин (обставин непереборної сили) для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом, сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) дотримуючись порядку встановленого Регламентом за кожним зобов`язанням окремо.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 14 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Сам факт введення воєнного стану не є підставою для відстрочки чи невиконання зобов`язання. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість особи виконати свій обов`язок.

Верховний Суд у справі № 910/9258/20 наголошує: «Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання».

Довідка ТПП - єдиний регламентований законодавством і загальноприйнятий документ, який підтверджує факт настання форс-мажорних обставин. Але для суду одного документу може бути недостатньо (як, наприклад, в ситуації з орендою торгового приміщення в м. Рівне, по яку йшлось вище). Судова практика одностайна в тому, що обставини непереборної сили повинні бути підтверджені документально (Постанова ВС від 15 лютого 2022 р. у справі № 910/4532/21). Такими доказами можуть бути, зокрема, сертифікат ТПП України.

У період з березня 2022 і по цей час судами першої інстанції ухвалено численні рішення у справах, у яких учасники посилалися на лист ТПП України №2024/02.0-7.1, з них деякі уже переглянуті у судах апеляційної інстанції, при цьому в багатьох випадках суди першої та апеляційної інстанції критично оцінили посилання учасників справи на лист ТПП України №2024/02.0-7.1.

Основні мотиви в судових рішеннях були такими:

- відсутність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між війною та невиконанням зобов`язань (приклад: судові рішення у справах № 910/4001/22, №910/7967/22, №910/7141/22, №910/7134/22, №903/181/22, 917/244/22, №903/336/22 та ін.);

- лист ТПП України №2024/02.0-7.1 за законодавчо встановленими критеріями не відповідає вимогам, що ставляться до сертифікатів про форс-мажор (приклад: судові рішення у справах № 910/4879/22, №917/353/22, №912/2427/21, №902/88/22, №914/675/22 та ін.);

- відсутність належного повідомлення про настання форс-мажору (приклад: судове рішення у справі №912/507/22 та ін.).

У постанові від 30.11.2021 у справі №913/785/17 Верховний Суд зазначає: «Форсмажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання.».

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на форс-мажорні обставини щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання за попереднім договором не підтверджені жодним належним доказом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не може бути звільнений від відповідальності за порушення зобов`язання оплати третьої частини забезпечувального платежу за Попереднім договором.

Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування с обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності слід вказати про те, що саме позивач у справі, стверджуючи про порушення відповідачем його прав, мав довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 11, 204, 526, 626, 627, 628 ЦК України, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крістал Ессет Менеджмент» про скасування (списання) неустойки (пені) відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: