Номер провадження: 22-ц/813/2722/24
Справа № 947/9074/23
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2023, у складі судді Калініченко Л.В.,

встановив:

У березні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.10.2010 у розмірі 60 581,71 грн., з яких: заборгованість за кредитом 49 156 грн.; заборгованість за відсотками 11 425,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані не невиконанням відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 49 156 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач був ознайомлений з Умовами та правилам кредитування. Також відповідач зазначає, що розрахунки заборгованості подані позивачем не є підтвердженням факту наявності заборгованості, оскільки в них не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку ця виписка. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримував картки, а також відкривав рахунки. Ще одним доводом апеляційної скарги є те, що АТ КБ «Приватбанк» за рахунок кредитних коштів здійснено погашення пені, штрафів та процентів на суму 6 647,33 грн. ОСОБА_1 зазначає, що 14.05.2018 йому була видана картка «Універсальна Голд» з терміном дії до 04/22. Після закінчення строку дії картки, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та введення воєнного стану з 24.02.2022, позивач автоматично продовжив термін дії картки. 28.02.2022 Торгово промислова палата України листом №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини. 28.09.2022 відповідач при спробі скористатися карткою не зміг цього зробити, оскількиАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку відмовився від подальшого виконання зобов`язання за кредитним договором та відповідно до п. 1.1.6.10.8 Умов та Правил надання банківських послуг втратив право на відшкодування можливих збитків. При цьому, майже через шість місяців в березні 2023 позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості.

В поданих письмових поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 також посилається на те, що АТ КБ «Приватбанк» за рахунок списання пені, штрафів та процентів з тіла кредиту збільшив заборгованість по кредиту в підтвердження чого долучив відповідний розрахунок.

З огляду на викладене відповідач вважає, що стягнення з нього заборгованості за кредитним договором є неправомірним та несправедливим.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Апелянт оскаржує рішення в частині стягнення заборгованості за кредитом, а тому в іншій частині рішення не переглядається.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 03.10.2010 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно з умовами якої відповідач отримав кредитну картку, зі встановленим кредитним лімітом на платіжну картку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підписавши цю заяву засвідчив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді.

У анкеті-заяві засвідчено, що Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайту банку, за посиланням: https://privatbank.ua, зі змінами яких відповідач погодився постійно ознайомлюватись.

Також матеріали справи свідчать, що 27.08.2021 ОСОБА_1 було підписано заяву про оновлення даних про особу, а саме засвідчено належність копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 18 березня 1996 року Малиновським РВ УМВС України в Одеській області на його ім`я.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, АТ КБ «Приватбанк» додатково до анкети-заяви від 03.10.2010 надано до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/).

Відповідно до поданої до суду довідки АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 були видані наступні картки: картка Універсальна № НОМЕР_2 дата відкриття 01.09.2012, з терміном дії по 03/16; картка Універсальна НОМЕР_3 дата відкриття 23.02.2016, з терміном дії по 06/18; картка Універсальна НОМЕР_4 дата відкриття 14.05.2018, з терміном дії по 04/22.

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» на платіжні картки відкриті на ім`я ОСОБА_1 були встановлені кредитні лінії, з наступними лімітами: 01.09.2012 старт карткового рахунку; 01.09.2012 встановлення кредитного ліміту в сумі 5000,00 грн.; 19.05.2014 збільшення кредитного ліміту до 8000,00 грн.; 29.05.2017 збільшення кредитного ліміту до 15000,00 грн.; 22.09.2017 збільшення кредитного ліміту до 25000,00 грн.; 29.01.2019 збільшення кредитного ліміту до 41000,00 грн.; 05.12.2019 збільшення кредитного ліміту до 48000,00 грн.; 19.09.2020 збільшення кредитного ліміту до 50000,00 грн.; 26.12.2022 зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн.

Банком до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 03.10.2010, станом на 18.02.2023, становить у розмірі 60 581,71 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 49 156 грн.; заборгованості за відсотками 11 425,71 грн.

Також банком до позову долучено виписки за картковими рахунками, відкритими на ім`я ОСОБА_1 за період з 01.09.2012 по 22.02.2023.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач отримував від банку кредитні кошти та користувався ними, розрахунок заборгованості та виписки про рух коштів по карткам відповідача підтверджують факт несвоєчасного повернення ним коштів банку.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту.

Бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації.

Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки-рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу),розрахункові рахунки.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписка за рахунком (по кредитному договору)є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2021 року по справі №278/2177/15-ц.

Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунок заборгованості, виконаний в автоматизованому режимі та виписка по рахунку) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України, за наслідком чого в цій частині доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Так, з наданої банком виписки про рух коштів по картці вбачається, що відповідач неодноразово здійснював операції за картками, а саме здійснював покупки, а також поповнював картку.

Вказані обставини доводять, що отримавши кредитні кошти, відповідач тривалий час користувався ними, збільшував кредитний ліміт, користувався послугою «Оплата частинами», частково здійснював погашення заборгованості.

Факт отримання кредитних коштів відповідач не спростував.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, банк має право на стягнення у примусовому порядку з відповідача фактично отриманих сум кредитних коштів.

Водночас аналізуючи рахунок заборгованості судом апеляційної інстанції встановлено, що борг за кредитом у розмірі 49 156 грн. складається з поточного тіла кредиту у розмірі 42 251,48 грн. та простроченого тіла кредиту у розмірі 6904,52 грн.

З системного аналізу ч. 1 ст. 1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту є фактично відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

Як вбачається із зафіксованих у розрахунку заборгованості та в банківській виписці даних, в рамках періоду, за який наданий розрахунок заборгованості, банк систематично без належних для того підстав і без належного узгодження із відповідачем додавав до суми кредиту нараховані відсотки, нараховуючи в подальшому на таку збільшувану суму кредиту нові відсотки, котрі він включав і у розмір простроченого тіла кредиту, що підтверджує некоректність і необґрунтованість розрахунку боргу, який не ґрунтується на узгоджених сторонами умовах договору.

Тому прострочене тіло кредиту у розмірі 6 904,52 грн., яке позивач врахував до основного боргу, є фактично відсотками за користування кредитними коштами та видами комісій, що не може вважатися наданими позичальнику в користування коштами.

Враховуючи, що стягненню з відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих коштів, оскільки розмір нарахування відсотків сторони не узгодили, а також те, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття "прострочене тіло кредиту", апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту у розмірі 6 904,52 грн. є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості у розмірі 49 156 грн.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42 251,48 грн., а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що банк у відповідності до п. 1.1.6.10.8 Умов та Правил надання банківських послуг втратив право на відшкодування можливих збитків не приймаються судом апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1.1.6.10.8. Умов та Правил надання банківських послуг обставини «форс-мажору» автоматично продовжують строк виконання зобов`язань на період їх дії та ліквідації наслідків. Якщо обставини «форс-мажору» триватимуть більше ніж 6 (шість) місяців, то кожна із Сторін має право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим Договором, і, в такому разі, жодна із Сторін не має права на відшкодування другою Стороною можливих збитків.

Указом Президента України №64/2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 27 березня 2022 року.

28.02.2022 Торгово промислова палата України листом №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини

Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України і діє по теперішній час.

Тобто, як на час розгляду справи судом першої інстанції та і на час її перегляду в суді апеляційної інстанції наявні обставини «форс-мажору», а тому автоматично продовжують строк виконання зобов`язань на період їх дії та ліквідації наслідків.

При цьому, суд зазначає, що згідно з довідкою АТ КБ "ПриватБанк" «Про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 » зміна кредитного ліміту до 0,00 грн. відбулась 26.12.2022, а звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості відбулось банком 20.03.2023, тобто в межах строку визначеного п. 1.1.6.10.8.Умов та Правил надання банківських послуг.

Також судом не приймається до уваги долучений ОСОБА_1 до матеріалів апеляційної скарги розрахунок, оскільки не зазначив причин неможливості подати вказаний доказ суду першої інстанції, крім того, розрахунок не відповідає приписам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Водночас додаток №3 доданий відповідачем до письмових пояснень свідчить про те, що останній також користувався послугою банка «Оплата частинами», що свідчить про збільшення розміру кредитного ліміту.

Належними та допустимим доказами наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 251,48 грн. відповідачем не спростована.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі спростовані вище викладеними обставинами справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення змінити в частині стягуваної суми заборгованості, в решті рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 42 251,48 грн.

В решті в оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева