КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/6752/23 Головуючий у суді І інстанції: Виниченко Л.М.
провадження №22-ц/824/5744/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У травні 20232 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з відповідача МТСБУ страхового відшкодування у розмірі 165 162,16 грн, що складається із несплаченого страхового відшкодування у розмірі 152 879,44 грн, витрат на проведення експертного висновку у розмірі 6 000 грн, пені у розмірі 6 282,72 грн та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.12.2022 року в м. Києві по проспекту Науки, 24 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням невстановленої особи яка залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та стоячого автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_3 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року у справі № 752/1349/23 визначено, що працівниками поліції не було належним чином встановлено особу, яка керувала автомобілем «Тойота» в момент дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із чим провадження у справі було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач вказує, що саме неправомірними діями невстановленої особи водія транспортного засобу «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , було завдано шкоду належному йому автомобілю «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 .

Зазначає, що 16.12.2022 року він звернувся із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до МТСБУ та лише 09.01.2023 року представником МТСБУ було проведено огляд його транспортного засобу.

25 січня 2023 року засобами електронної пошти він звернувся до МТСБУ про повідомлення розміру збитків. На даний час відповідачем не надано жодного документу, який би підтверджував розмір збитків. 19 квітня 2023 року отримано відмову відповідача у відшкодуванні завданої шкоди, яка обґрунтована тим, що справа про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності закрита у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а тому підстави для виплати страхового відшкодування відсутні.

Позивач зазначає, що вказана відмова незаконна, оскільки відповідачем не враховано того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 взагалі не керувала транспортним засобом «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , була лише пасажиром, а справа про адміністративне правопорушення була закрита у зв`язку із тим, що не було належним чином встановлено особу, яка керувала транспортним засобом.

Згідно висновку експерта № 03/04 від 05.05.2023 року проведеного судовим експертом Новоселецьким В.А., вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого колісного транспортного засобу «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склала 152 879,44 грн. Вартість проведеної експертизи становить 6 000 грн.

У зв`язку із невиплатою відповідачем страхового відшкодування позивачем нараховано пеню у розмірі 6 282,72 грн.

Також позивач вказує, що внаслідок незаконних дій відповідача ним було понесено моральні страждання які він оцінює у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 09 серпня 2023 року представник Моторне (транспортне) страхове бюро України - Гусєв П.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині відмови у стягненні витрат понесених відповідачем та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи та порушив норми процесуального права у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви та проявив надмірний формалізм щодо визначення розміру витрат, які планує понести МТСБУ.

Зазначає, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначені п.1 Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 року у вигляді фіксованої суми та не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу повністю узгоджується з нормами ЦПК України та ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Вважає, що оскільки договором про надання правової допомоги визначено суму гонорару, а тому вимога суду щодо надання акту виконання робіт для детального встановлення обсягу наданої правової допомоги є надмірним формалізмом. Оскільки гонорар Адвокатського об`єднання не залежить від кількості проведених процесуальних дій, а оплата проводиться після підписання акту виконання робіт між АО та МТСБУ у майбутньому, оскільки вимога щодо підписання акту виконання робіт має відкладний характер.

Також не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 30 серпня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року у справі № 752/1349/23 визначено, що 15.12.2022 в м. Києві по проспекту Науки, 24 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням невстановленої особи яка залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та стоячого автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_3 .

Власник автомобіля Тойота, з вини водія якого сталась ДТП, станом на 15.12.2022 року не застрахував цивільно-правову відповідальність, як цього вимагає закон та Правила дорожнього руху.

Зазначає, що саме межі цивільно-правової відповідальності у ДТП невстановленої особи повинні бути підставою у виплаті чи відмові у виплаті страхового відшкодування як це передбачено законом. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Відсутність вини власника незабезпеченого транспортного засобу не звільняє відповідача від обов`язку відшкодовувати шкоду, заданої джерелом підвищеної небезпеки.

На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від МТСБУ на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції правомірно визначив необґрунтованим доводи позивача щодо встановлення вини іншого учасника ДТП. Вказує, що відповідно до ст. 1188ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, при відшкодуванні шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки потрібно визначити вину володільця джерела підвищеної небезпеки, однак постановою Голосіївського районного суду м. Києві від 28.03.2023 року по справі № 752/1349/23 ОСОБА_3 було визнано невинною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також, судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що поліцією не було встановлено винуватця ДТП у зв`язку з чим у МТСБУ відсутні підстави у здійсненні регламентної виплати.

Отже, суд першої інстанції вірно визначив спірні правовідносини та врахував норми матеріального права, які повинні бути застосовані під час ухвалення рішення, внаслідок чого прийняв законне та обґрунтоване рішення. Окрім того вказує, що суд надав відповіді на всі доводи сторін, а подана апеляційна скарга зводиться до повторного намагання переконати суд у правомірності доводів позивача, тобто переоцінці доказів.

На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволені апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції залишити без змін в частині відмови у задоволені позову.

Також на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу МТСБУ, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в частині стягнення судових витрат з нього на користь МТСБУ дійшов вірного висновку про те, що суд позбавлений можливості встановити реальний розмір наданої відповідачу правової допомоги в межах розгляду вказаної справи.

Вказує, що в прохальній частині відзиву, Гусєв П. просить суд розподілити судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України та стягнути з ОСОБА_5 судові витрати, які планує понести МТСБУ у зв`язку із розглядом справи у розмірі 2000 грн. У відповідача по справ відсутні будь-які докази надання клопотання до суду про розподіл судових витрат та стягнення їх саме із ОСОБА_1 , уточнення відзиву в прохальній частині до суду не надходило.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги МТСБУ, а рішення залишити без змін в частині відмови відповідачу МТСБУ у стягнення судових витрат у розмірі 2000 грн.

Також від ОСОБА_1 надійшов відповідь на відзив МТСБУ на його апеляційну скаргу, де він зазначає, що в апеляційні скарзі позивач наголошував, що відмова у виплаті відшкодування незаконна, оскільки саме межі цивільно-правової відповідальності невстановленої у ДТП особи повинні бути підставою відмови у виплаті страхового відшкодування. Тобто, відмова у виплаті МТСБУ мала б обґрунтовуватися відповідачем саме відсутністю вини невстановленої особи. А не відсутністю вини ОСОБА_3 .. Остання не має жодного відношення до завданої шкоди його транспортного засобу, її відповідальність обмежується лише тим, що вона не застрахувала власну цивільно-правову відповідальність, як власника транспортного засобу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що беручи до уваги встановлені судом обставини, обґрунтування позивача та їх відповідність встановленим законом підставам для відшкодування Моторним (транспортним) страховим бюро України завданої шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 152 879,44 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні клопотання МТСБУ про стягнення коштів на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідача до відзиву на позов не надано підписаного сторонами договору акту про виконані роботи та детального опису робіт (наданих послуг), що виконані адвокатом в ході надання правничої допомоги відповідачу Моторному (транспортному) страховому бюро України в ході розгляду справи, оскільки зазначаючи у відзиві на позов розмір правничої допомоги в сумі 2 000 грн вираховувався виходячи з комплексу послуг які можуть бути надані адвокатом під час розгляду справи, зокрема, участі адвоката у судовому процесі та у разі необхідності подання апеляційної та касаційної скарг.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Нормою пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до пунктів 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39, п. 39.2.1 ст. 39.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Аналіз вищевказаних норм «а» пункту 41.1 ст. 41, пункту 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статтей 1187, 1188 ЦК України у їх взаємозв`язку, дає можливість дійти висновку про те, що обов`язок з відшкодування завданої шкоди, що є наслідком дорожньо-транспортної пригоди виникає у Моторного (транспортного) страхового бюро України у разі наявності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо у особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, зокрема транспортним засобом.

Наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення встановлюється на підставі відповідного судового рішення.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Renault Megane», д.н.з НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 12).

16 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 11).

04 січня 2023 року позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13).

Листом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 19.04.2023 № 3-01б/12848, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті відшкодування у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення (а.с. 38).

Відповідно до висновку експерта № 03/04 від 05.05.2023 складеного судовим експертом Новоселецьким В.А. на підставі заяви ОСОБА_1 про проведення експертизи, вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на момент проведення дослідження без урахування ПДВ, складає 152 879,44 грн (а.с. 14-19).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2023 у справі № 752/1349/23 визначено, що працівниками поліції не було належним чином встановлено особу, яка керувала автомобілем «Тойота» в момент дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із чим провадження у справі було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що враховуючи відсутність встановленої судом вини ОСОБА_3 , як власника незабезпеченого страховим полісом автомобіля «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_1 , у Моторного (транспортного) страхового бюро України відсутній визначений підпунктом «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок щодо відшкодування позивачу шкоди завданої пошкодженням належного йому транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність вини власника незабезпеченого транспортного засобу не звільняє відповідача від обов`язку відшкодовувати шкоду, заданої джерелом підвищеної небезпеки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи те, що відсутність встановленої судом вини ОСОБА_3 , як власника незабезпеченого страховим полісом автомобіля «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_1 , у Моторного (транспортного) страхового бюро України відсутній обов`язок щодо відшкодування позивачу шкоди завданої пошкодженням належного йому транспортного засобу.

Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволені позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з відсутностю доказів надання правової допомоги відповідачу, оскільки як вбачається з матеріалів справи відзив на позовну заяву від імені МТСБУ підписано та подано адвокатом Гусєвим П.В., який в свою чергу діяв на підставі довіреності виданної Генеральним директором МТСБУ Шевченком В.І.. Між відповідачем та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» укладено Договір про надання послуг в сфері права.

З наведеного слідує, що наявними у справі доказами підтверджується факт надання МТСБУ правової допомоги під час розгляду даної справи, що в себе включає написання та подання відзиву на позовну заяву.

Щодо посилань суду першої інстанції про те, що не надано доказів детального опису виконаної роботи та доказів витраченого адвокатом часу, колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки як вбачається зі змісту Договору сторони погодили фіксований розмір гонорару у даній справі, а саме 2 000,00 грн за супровід справи. А тому за таких обставин не є обов`язковим надання доказів з детальним описом робіт.

Так, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правової допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судами тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Крім того, враховуючи, що Верховний Суд в своїх постановах, зокрема у справа №923/560/17, №329/766/18 та №178/1522/18, неодноразово наголошував на тому, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника на відсутність доказів оплати правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Надання суду таких доказів (договорів, рахунків, квитанцій, описів виконаних адвокатом робіт тощо) є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості.

Отже в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, та ухваленню нового судового рішення про задоволення клопотання представника відповідача про стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. 82 ЦПК України, ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні шкоди завданої дорожньо-транспортною пригою, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги Моторно (транспортного) страхового бюро України заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні судових витрат на правову допомогу ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення клопотання представника МТСБУ про стягнення судових витрат в розмірі 2000 грн у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 серпня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволення клопотання Моторного (транспортного) страховоого бюро України про стягнення правової допомоги та ухвалити в цій частині нове рішення.

Клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення судових витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені судові витрати в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Моторноне (транспортне) страхове бюро України, , адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8.

Повний текст постанови складено «24» січня 2024 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко Д.Р. Гаращенко В.І. Олійник