Справа № 274/9252/23
Провадження № 2/0274/478/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" березня 2024 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Хуторної І.Ю.,

з участі секретаря Дерманської О.В.,

учасники справи присутні в судовому засіданні:

представник позивача адвокат Гуменюк О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту неприйняття спадщини у зв`язку з непроживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

в с т а н о в и в :

27.12.2023 ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Гуменюка О.В., звернувся до суду з позовом, у якому просить встановити юридичний факт неприйняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з непроживанням за адресою: АДРЕСА_1 на момент відкриття спадщини.

Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідача

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_3 .

До спадкового майна належить житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0642 га кадастровий номер :01:027:0580.

ОСОБА_1 звернувся до Бердичівської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав та була заведена спадкова справа №251/2022.

У ході оформлення спадкових прав нотаріусом було отримано інформацію, що до числа осіб, які входять до кола спадкоємців першої черги також був зареєстрований син померлого ОСОБА_2 .

Проте, ОСОБА_2 фактично не проживає в даному житловому будинку з 2001 року у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до рф.

Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за даною адресою, попри відсутність його фактичного проживання, вказує на неможливість оформлення права власності ОСОБА_4 на все належне його батьку ОСОБА_3 майно.

Відзив на позовну заяву не надходив

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 11.01.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 13.02.2024 із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України витребувано відомості щодо перетину кордону України у період з 08.11.2017 до 26.12.2023 ОСОБА_2 . Підготовче провадження закрито.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду за адресою зареєстрованого місця проживання, у судове засідання не з`явився.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , батько позивача (а.с. 6, 9).

Із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_3 на праві власності рахується житловий будинок АДРЕСА_1 та присадибна земельна ділянка, площею 0,0642 га кадастровий номер :01:027:0580 (а.с. 10, 11).

Відповідно до довідки № 5250 від 15.09.2022 - у житловому будинку АДРЕСА_1 за період із 21.10.1975 до 15.09.2022 зареєстрований ОСОБА_3 (а.с. 13).

Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 7 від 11.12.2023 та довідки директора МК ВЖРЕП № 7 від 11.12.2023 ОСОБА_1 проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не проживає у будинку із 2014 року (а.с. 18, 19).

Відповідно до довідки Бердичівської державної нотаріальної контори від 12.12.2023 в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцем є ОСОБА_1 . Також у спадковій справі є заява на відмову ОСОБА_5 .

Відповідно до повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - ОСОБА_2 03.08.2018 в`їхав на територію України та виїхав з України 16.08.2018. Інші відомості відсутні (а.с. 48).

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що сторони у справі то рідні брати. Відповідача був востаннє в Бердичеві у батька у 2017 році. Із того часу його там немає та він не приїздив.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона сусідка позивача. У квітні 2023 року помер батько сторін та на день смерті із ним проживали позивач та його дружина. Відповідач уже давно виїхав в Росію. Востаннє вона його бачила, коли той приїздив на весілля до сина позивача.

Норми права застосовані судом, релевантна судова практика, висновки суду

Відповідно до частини першї статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встоановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_2 не звертався.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що ОСОБА_2 на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживав фактично за адресою: АДРЕСА_1 . Письмові докази доводить, що ОСОБА_2 виїхав із України у серпні 2018 року та відомості про повернення до України вістуні.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою та другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.

Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом позову ОСОБА_1 визначив вимогу про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 із спадкодавцями на час відкриття спадщини та неприйняття відповідачем спадщини після померлого батька.

Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагався довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , із тим, щоб оформити спадщину після батька.

У постанові від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 Верховний Суд дійшов висновку, що встановлення факту неприйняття спадщини у зв`язку із непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є способом захисту, який не грунтується на законі.

З огляду на викладене, у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України, суд у задоволенні позову відмовляє.

Розподіл судових витрат

Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовив, виходячи із положень ст. 141 ЦПК України, підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту неприйняття спадщини у зв`язку з непроживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів, з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні.

Повний текст рішення суду складено 01.04.2024.

Суддя І.Ю. Хуторна