Справа № 31-2401/23
Провадження № 22ск/811/2/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі головуючого судді судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду Н.П. Крайник, при секретарі Х.Б. Назар, з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» в складі третейського судді Дяківа Володимира Богдановича від 14 березня 2023 року у справі № 31-2401/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» у складі третейського судді Дяківа Володимира Богдановича від 14 березня 2023 року у справі № 31-2401/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики грошових коштів від 24 грудня 2012 року у розмірі 10000000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 третейський збір у сумі 10000 грн.

08 грудня 2023 року до Львівського апеляційного суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 14 березня 2023 року звернулася ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі.

У заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона з 11.10.2014 по 20.03.2023 була дружиною ОСОБА_5 . На даний час між ними наявний судовий спір про поділ майна подружжя. У ході розгляду справи в Сокальському районному суді Львівської області ОСОБА_5 долучив виконавчий лист, виданий на підставі ухвали Львівського апеляційного суду. Як мотив долучення цього документу ОСОБА_5 пояснив, що він до шлюбу із ОСОБА_1 24.12.2012 позичив у своєї сестри ОСОБА_3 10 000 000 гривень. Ці кошти він тримав на зберіганні, конвертував у валюту і вже після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 використав для придбання майна, яке є предметом поділу у суді. Таким чином, ОСОБА_5 намагається довести, що ці кошти є його особистою власністю і все, що куплено за ці кошти, які він ніби то позичив у сестри, не може ділитися при поділі майна подружжя.

Зокрема, ним було придбано в будівельній корпорації «Ріел», ПП «Студія - Лада» чотири квартири шляхом укладення ОСОБА_5 договорів купівлі-продажу форвардного контракту, договорів купівлі-продажу квартири, договорів інвестування, договорів участі у Фонді фінансування будівництва, що знаходиться: на 9-му поверсі, секції №1 багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 , перша черга; - на 10-му поверсі, секції №і багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 , перша черга; - на 10-му поверсі, секції №1 багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 , перша черга; - на 11-му поверсі, секції №1 багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 , перша черга.

В ході виконання вказаного виконавчого провадження ОСОБА_5 в порядку ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_3 передав майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя на загальну суму 4 603 600,00грн (підтверджується Актом приймання-передачі, який я отримала 12.10.2023).

Відтак, ОСОБА_5 фіктивно створив собі борг, який стягнув на підставі рішення третейського суду, а пізніше в ході його примусового виконання через приватного виконавця звертає стягнення майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Вказує, що жодних коштів ОСОБА_5 у сестри не позичав та сестра таких коштів не мала і не могла мати. Розписка була написана заднім числом з фіктивною метою, що може бути встановлено шляхом призначення відповідної експертизи, яка і встановить давність написання цієї розписки.

Зважаючи на викладене вважає, що зазначеним рішенням третейського суду порушуються її права, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду із даною заяву.

12.01.2024 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав відзив на заяву ОСОБА_1 . Просив відмовити у задоволенні заяви та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

13 грудня 2023 року апеляційним судом відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 14 березня 2023 року.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заяву підтримав, просив заяву задоволити, рішення третейського суду скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 проти задоволення заяви заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог заяви, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про третейські суди» цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні, встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Завданням третейського суду, згідно вимог ст. 3 Закону України «Про третейські суди», є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів сторін третейського розгляду шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про третейські суди», третейські суди вирішують спори на підставі Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України.

Третейський суд відповідно до статті 27 цього Закону, вирішує питання про наявність або відсутність у нього компетенції для розгляду конкретної справи.

Статтею 46 Закону України «Про третейські суди» визначені вимоги до рішення третейського суду. Зокрема, у рішенні третейського суду повинні бути зазначені: висновок про віднесення спору до компетенції третейського суду, обсяг його повноважень за третейською угодою та норми законодавства, якими керувався третейський суд при прийнятті рішення.

Відповідно до положень ст. 51Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Згідно ст. 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Частиною 2 ст. 458 ЦПК України передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка не брала участі у справі, однак вважає, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 14 березня 2023 року у справі № 31-2401/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів, порушуються її права та обов`язки, як співвласника майна подружжя, яке придбано під час перебування сторін в шлюбі та зареєстровано за ОСОБА_5 , на яке може бути звернуто стягнення в ході примусового виконання рішення третейського суду.

Матеріалами справи Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» № 31-2401/23 встановлено, що 24.12.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів, за яким позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000 000,00 грн, а відповідач прийняв їх у власність та зобов`язався повернути в строк та в порядку, визначеному договором.

Додатковим договором № 1 від 26.03.2021 року до договору позики від 24.12.2012 року передбачено, що усі спори, що виникають з цього договору, підлягають розгляду Постійно діючим третейським судом при Корпорації «ІНВЕРІТА».

У строки, визначені Договором позики до 31.12.2013 року відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення суму позики не виконав.

26.01.2022 року відповідачу вручено вимогу щодо повернення заборгованості не пізніше, ніж 05.02.2022, однак останній не вчинив дій, спрямованих на повернення суми позики, що і стало підставою для звернення позивача до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , третейський суд виходив з того, що судом встановлено невиконання відповідачем взятих на себе зобов?язань за Договором позики грошових коштів від 24 грудня 2012 року, а відтак такі підлягають стягненню в судовому порядку.

З таким висновком суд погоджується повністю.

Крім того, Львівський апеляційний суд, який згідно ч.3 ст.454 ЦПК України є апеляційним судом за місцем розгляду справи третейським судом, приходить до висновку, що ОСОБА_1 не довела, що оскаржуваним рішенням Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 14 березня 2023 року у справі № 31-2401/23 вирішено питання про її права та обов`язки, оскільки зазначеним рішенням третейського суду на неї не покладено виконання зобов`язань за договором позики, а питання про належність коштів, за які придбано спільне майно подружжя, підлягає з`ясуванню судом при вирішенні спору про поділ майна подружжя.

З наведених мотивів, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики відсутні.

Керуючись статтями 457, 458-460 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «Інверіта» від 14 березня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «Інверіта» від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позикизалишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України для оскарження рішень суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 08 лютого 2024 року.

Суддя Львівського

апеляційного суду Н.П. Крайник