Провадження № 2/352/42/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.

позивачки ОСОБА_1

представників сторін ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

у с т а н о в и в :

Позивачка в листопаді 2021 р. звернулася до суду з позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свій позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько (рідний брат матері) ОСОБА_6 . Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої входить автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно заповіту, посвідченого 04.02.2015 державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 2-167, ОСОБА_6 все належне йому майно заповів позивачці. Заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі та є дійсним. З 2011 р. до 2017 р. вона навчалася в м. Києві, проживала там же, в Івано-Франківську практично не бувала. Про складення дядьком заповіту їй нічого не було відомо, дядько заповіт їй не передавав, не говорив про своє бажання скласти заповіт на її користь. Після смерті спадкодавця вона вважала, що його спадкоємцями є його діти - відповідачі у справі, які у встановленому порядку прийняли спадщину. Лише у червні 2021 р. у квартирі бабусі позивачки на АДРЕСА_1 , в якій до смерті проживав дядько, було знайдено ряд його документів, серед яких був заповіт від 04.02.2015. З часу смерті дядька в цій квартирі ніхто не проживав. У зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А. М. постановою від 22.10.2021 відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просила визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці з часу набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після померлого дядька ОСОБА_6 .

Позивачка та її представник - адвокат Зайдель І. Р. у судовому засіданні позов підтримали. Представник позивача посилалася на недобросовісну бездіяльність нотаріуса, який не виконав свого обов`язку, передбаченого ст. 63 Закону України «Про нотаріат», та не повідомив спадкоємця за заповітом про наявність заповіту та відкриття спадщини.У результаті спадщину оформили відповідачі як спадкоємці першої черги за законом. Відповідно до сталої практики Верховного Суду неповідомлення нотаріусом спадкоємця про відкриття спадщини, невчинення дій щодо його виклику, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, та необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Просили позов задоволити.

Представник відповідачки ОСОБА_4 - адвокат Павликівська Г. М. у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві відповідачки від 22.02.2022, посилаючись на те, що позивачка була в квартирі, де проживав спадкодавець, зразу після його смерті і на сорок днів, а сама стверджує, що в квартирі не була. Факт перебування позивачки у квартирі спадкодавця підтверджується фотографіями, які сторона долучила до матеріалів справи. На момент смерті ОСОБА_6 квартира, в якій він проживав і помер, перебувала у власності матері позивачки ОСОБА_7 , тому як матері позивачки, так і самій позивачці було відомо про наявність заповіту. Крім того, відповідачка надала суду зроблені нею за допомогою диктофона записи двох телефонних розмов, що відбулися між нею та ОСОБА_7 09.08.2020, з яких вбачається, що матері позивачки і самій позивачці в 2019 р. було відомо про існування заповіту, що спадщину мала оформляти ОСОБА_8 по останньому заповіту, що відповідачка не оформила б спадщину, якби вони їй цього не дозволили. Оскільки позивачка знала про наявність заповіту, вона мала можливість у встановлений законом строк прийняти спадщину. Вважає позов надуманим, просила відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву.

Ухвалою від 13.01.2022 суддя відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 23.02.2022 суд витребував з Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6

01.06.2022 нотаріальна контора надала до суду засвідчену копію спадкової справи, яка підшита на а.с.108-145 т.1.

Ухвалою від 30.05.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заслухавши вступне слово сторін, показання свідка, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що після смерті ОСОБА_6 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.5), відкрилася спадщина на належне спадкодавцеві майно, зокрема, на автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 17.03.2010 (т.1, а.с.121 зв. ст.).

Відповідачі як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті батька в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, подавши заяви про прийняття спадщини до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, а саме: відповідачка ОСОБА_4 подала заяву 02.08.2019, а відповідач ОСОБА_5 - 04.09.2019 (т.1, а.с.108 також зв. ст.).

Державний нотаріус Антонюк Л. І. 02.08.2019 після реєстрації заяви відповідачки завела спадкову справу після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі (т.1, а.с.116 також зв. ст.).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої державним нотаріусом Антонюк Л. І. 02.08.2019, наявні відомості щодо заповітів спадкодавця - заповіту, посвідченого 13.07.2007 Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1859, та заповіту, посвідченого 04.02.2015 Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-167 (т.1, а.с.115 також зв. ст.).

На підставі поданих відповідачами заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом державний нотаріус Антонюк Л. І. 27.11.2019 видала кожному з відповідачів свідоцтво про право на спадщину за законом на (одну другу) частку автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2009 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ; видані свідоцтва належно зареєстровані в Спадковому реєстрі (т.1, а.с.122-125).

22.10.2021 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулася позивачка ОСОБА_1 щодо спадкування належного спадкодавцеві ОСОБА_6 , який був її дядьком (рідним братом матері), майна (т.1, а.с.130). До заяви позивачка долучила заповіт, посвідчений 04.02.2015 державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Антонюк Л. І. за реєстровим № 2-167, згідно якого ОСОБА_6 все належне йому майно заповів позивачці, та витяг про реєстрацію вказаного заповіту в Спадковому реєстрі від 04.02.2015 (т.1, а.с.131-132).

Постановою від 22.10.2021 державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федина А. М. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропущеним спадкоємцем строком для її прийняття (т.1, а.с.145).

Відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно пунктів 2.2, 2.3, 3.2 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту; у разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат; повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту; для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

У постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17 вказано про те, що при вирішенні питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини суди мають дослідити, чи перевірив нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та відповідно чи вчиняв дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 464/4722/19, неповідомлення нотаріусом спадкоємця про відкриття спадщини, невчинення дій щодо його виклику, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини у випадку спадкування за заповітом, з огляду на можливу необізнаність спадкоємця заповіту про його наявність.

У рамках розгляду цієї справи суд установив, що після заведення спадкової справи нотаріус не вчинив жодних дій щодо розшуку і повідомлення позивачки як єдиного спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини та про належне їй право на оформлення спадщини за заповітом після смерті спадкодавця. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи.

Суд установив, що позивачка не знала про існування заповіту на її користь. Спадкодавець не передавав їй заповіт, не говорив про своє бажання скласти такий заповіт. Заповіт був знайдений у червні 2021 р. у квартирі на АДРЕСА_1 , в якій до смерті проживав спадкодавець. З часу його смерті в цій квартирі ніхто не проживав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 підтвердила, що її дочка ОСОБА_1 нічого не знала про існування заповіту її рідного брата ОСОБА_6 , який жив окремо і раптово помер. Брат за життя казав, що зробить заповіт на її (свідка) ім`я. Їй також не було відомо, що брат зробив заповіт на її дочку. Заповіт вона знайшла в квартирі, де проживав брат, у 2021 р., коли в Івано-Франківському міському суді розглядався спадковий спір щодо квартири на АДРЕСА_1 , яка належала їхній з братом матері. У цій квартирі, яку свідок успадкувала, до смерті жив брат, після його смерті там ніхто не проживає.

Суд уважає необґрунтованим покликання представника відповідача на те, що позивачка знала про існування заповіту на своє ім`я, оскільки під час поховання і на сорок днів була в квартирі, де проживав і помер спадкодавець; на момент смерті ОСОБА_6 вказана квартира вже перебувала у власності матері позивачки ОСОБА_7 , тому як матері позивачки, так і самій позивачці було відомо про наявність заповіту.

Вказані представником відповідача обставини, а саме: перебування позивачки в квартирі, де проживав і помер спадкодавець, під час поминальних обідів в період його похорону та на сорок днів після його смерті, а також належність вказаної квартири на праві власності матері позивачки, - самі по собі не підтверджують факту, що позивачка знала про існування заповіту.

Щодо долучених представником відповідача двох CD-R дисків із записами телефонних розмов (т.1, а.с.214), суд зазначає про наявність обґрунтованого сумніву в належності і допустимості цих доказів та вказує на непричетність позивачки до цих розмов. Указані записи не можуть бути підтвердженням факту обізнаності позивачки про наявність заповіту.

Суд зазначає, що сторона відповідача у порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження факту обізнаності позивачки про наявність заповіту.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин має здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до правового висновку, який міститься в п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов'язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

У відповідності з вимогами ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Крім того, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Такий правовий висновок, який враховується судом згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, міститься у постановах Верховного Суду від 03.09.2021 у справі № 368/719/20, від 17.12.2021 у справі № 315/386/19.

Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 315/765/14-ц, від 28.10.2019 у справі № 761/42165/17, від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 25.03.2020 у справі № 642/2539/18, від 15.04.2020 у справі № 190/106/18, від 17.03.2021 у справі № 308/4272/19, від 15.04.2021 у справі № 591/1271/18, від 26.07.2021 у справі № 405/7058/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка з поважних причин пропустила передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для подання у нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт неповідомлення нотаріусом позивачки як єдиного спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини, невчинення дій щодо її виклику, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, та факт необізнаності позивачки про існування заповіту.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та наявність правових підстав для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого дядька.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 1223, 1233, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. 63 Закону України «Про нотаріат», п. 2.2, 2.3, 3.2 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , додатковий строк тривалістю три місяці з часу набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідачка: ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Представник відповідача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне рішення складене 12.02.2024.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ