ПОСТАНОВА

іменем України

16 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 392/1102/23

провадження № 22-ц/4809/168/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Маловисківська міська рада, ОСОБА_2 , Новоукраїнський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кушнірьов Олег Миколайович, на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2023 року у складі судді Кратка Д.М.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи Маловисківська міська рада, ОСОБА_2 , Новоукраїнський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітньої дитини.

В обґрунтування заяви посилався на те, що у 2005 році він уклав шлюб із ОСОБА_2 , який був зареєстрований Смолінською селищною радою за актовим номером 63. Від шлюбу в них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через погіршення стосунків між заявником та дружиною ОСОБА_2 , вони роз`їхались та припинили вести спільне господарство, при цьому старший син ОСОБА_3 висловив бажання жити з заявником, а ОСОБА_6 - з матір`ю. 03 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір щодо визначення місця проживання дітей, який був посвідчений приватним нотаріусом Сосновським А.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 595. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Під час судового процесу щодо розірвання шлюбу договір про визначення місця проживання дітей вже діяв, ОСОБА_3 проживав з заявником та у рішенні суду про розірвання шлюбу було зазначено, що на час винесення рішення суду місце проживання дітей встановлено угодою між батьками. Станом на день звернення до суду з цією заявою діє договір щодо визначення місця проживання дітей, згідно з яким ОСОБА_4 проживає з матір`ю по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 проживає з заявником по АДРЕСА_2 . Проживаючи з сином вдвох він особисто та одноособово опікується життям та здоров`ям ОСОБА_3 . ОСОБА_1 є мобілізованим на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та несе службу на території громади з 30 червня 2022 року. Зазначав, що, маючи намір звільнитися з військової служби у зв`язку із здійсненням самостійного виховання сина віком до 18 років, ним було подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Листом Новоукраїнського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 лютого 2023 року №1445 його повідомлено про відсутність документального підтвердження підстав для звільнення з військової служби заявника, як такого, що самостійно виховує дитину до 18 років. Встановлення зазначеного факту заявнику необхідно для реалізації права на звільнення як військовослужбовця та захисту його прав як батька, що постійно займається вихованням та утриманням дитини, та захисту прав та інтересів дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточненої заяви (а.с.26-29), просив суд встановити факт самостійного виховання ним неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2023 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Новоукраїнський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримкинаправив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2023 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Кушнірьов О.М., який діє в інтересах ОСОБА_7 , підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити. Новоукраїнський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направив до суду заяву про розгляд справи без участі його представника (а.с.140-142).

Інші учасники у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності заінтересованих осіб на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області народився ОСОБА_3 , батьки: ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати), про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 12 липня 2006 року (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт Смоліне, Маловисківського району Кіровоградської області народився ОСОБА_4 , батьки: ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати), про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 11 лютого 2013 року (а.с.4).

Рішенням Маловискіського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2022 року в справі № 392/951/22 (провадження № 2/392/516/22) розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24.12.2005 року, Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградській області про що в Книзі реєстрації актів про одруження складено актовий запис № 63 (а.с.6-7).

23 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір між батьками щодо визначення місця проживання дітей, який було посвідчено приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу, Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі 23 жовтня 2022 року за №595. Відповідно до п.1.1 договору його укладено стосовно місця проживання та утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пунктом 1.2 договору визначено, що батьки домовилися про місце проживання дітей та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, які проживатимуть окремо від дітей. Пунктами 1.3, 1.4 договору місцем проживання ОСОБА_4 батьки визначили за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 ; місце проживання ОСОБА_3 він визначив самостійно за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Згідно з довідкою №1137, виданою у травні 2023 року Виконкомом Маловисківської міської ради ОСОБА_3 , він зареєстрований у АДРЕСА_2 разом з батьком ОСОБА_1 , 1984 року народження (а.с.9).

Як свідчить копія військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є мобілізованим на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 (а.с.40).

Ухвалюючи рішення про залишення заяви без задоволення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , 1984 року народження, неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом статей 293, 315 ЦПК України суд може установити будь-який факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. Натомість особливістю справ окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є та обставина, що суд може визнати існування лише тих певних фактичних обставин дійсності, які породжують настання наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому, тобто юридичні факти можуть бути встановлені судом лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Як визначено частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Заявник у поданій заяві зазначає, що з моменту розірвання шлюбних стосунків з ОСОБА_2 з жовтня 2022 року неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. З цього слідує, що підставою для встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, обсяг прав матері дитини обмежується або припиняється.

До таких тверджень заявника колегія суддів апеляційного суду в силу ст.141 СК України відноситься критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Як убачається зі змісту договору від 23 жовтня 2022 року стосовно здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини мати дитини ОСОБА_2 також приймає участь у вихованні дитини, а батько зобов`язується попереджати матір про зміну місця проживання дитини (п.1.5 договору). За попередньою домовленістю з батьком мати зобов`язана приїхати в місце проживання дитини, або інше, спеціально обумовлене місце, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути його у визначений час у місце проживання (п. 2.1.2 договору). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, брати участь у вихованні дітей, забезпечувати дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків батьків, а також зобов`язуються не перешкоджати спілкуванню дітей з кожним з батьків (п. 2.1. та 2.1.1 договору).

Отже судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом повинні брати участь у вихованні та утриманні дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що мати ОСОБА_3 проживає з сином ОСОБА_6 за іншою адресою, проте проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини, а визначення місця проживання дитини з батьком не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дитину.

Будь-яких інших доказів про те, що ОСОБА_2 не виховує та не утримує дитину, а тому ОСОБА_1 є особою, яка самостійно виховує та утримує сина заявником не подано. Зокрема, заявником не надано доказів того, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього сина мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з виховання дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Отже, підстави для встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , 1984 року народження, неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Крім того, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене абзацом 12 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у зв`язку з самостійним виховуванням дитини (дітей) віком до 18 років - стосується військовозобов`язаних, які є одинокими батьками (одинока матір/одинокий батько), оскільки застосування такого заходу покликане з метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. А тому до категорії чоловіків, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кушнірьов Олег Миколайович, залишити без задоволення, а рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2023 року -без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко