Справа № 352/1542/23
Провадження № 2/352/79/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

у с т а н о в и в :

Позивачка в липні 2023 р. звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою від 24.07.2023 суддя відкрила провадження в справі та призначила підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 29.11.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Після відмови 17.01.2024 представника позивача від частини позовної вимоги про стягнення грошової компенсації позивачка просила: 1) визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя транспортний засіб ЗАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; 2) припинити право власності позивачки на частину транспортного засобу та стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості (однієї другої) частини транспортного засобу ЗАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 11794,32 грн.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем з 20.03.2003 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.11.2019. У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між сторонами в рамках цивільної справи № 352/1506/21 вирішений спір про поділ нерухомого та рухомого майна, придбаного в шлюбі, зокрема, визнано спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2003 року випуску, та стягнуто з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля в розмірі 91028 грн. Під час виконання вказаного судового рішення з постанови державного виконавця вона дізналася про те, що за відповідачем зареєстрований ще один транспортний засіб автомобіль ЗАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який придбаний за час перебування сторін у шлюбі. При цьому відповідач запевняв її, що зазначений автомобіль зареєстрований на ТОВ «Перламутр», де він працював. У зв`язку з цим вона не включила цей автомобіль до складу спільного майна подружжя в рамках цивільної справи № 352/1506/21.

Представник позивача адвокат Баран В. В. у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задоволити. В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій до суду заяві просив завершувати розгляд справи без участі сторони.

Представник відповідача адвокат Зібаровська Н. О. в судовому засіданні позов визнала частково з підстав, зазначених у письмовому поясненні відповідача, посилалася на те, що відповідач придбав спірний автомобіль ЗАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 у 2011 р., коли ПП «Перламутр», де він працював, виставило транспортний засіб на продаж по залишковій вартості. Оскільки відповідачу для виконання службових обов`язків потрібен був власний транспорт, він купив цей автомобіль. У 2019 р. цей транспортний засіб потребував капітального ремонту, тому відповідач вирішив його не ремонтувати і не відновлювати. Згідно зробленого на замовлення відповідача звіту про оцінку транспортного засобу вартість автомобіля становить 23588,65 грн. З урахуванням того, що із заробітної плати відповідача проводяться щомісячні відрахування в розмірі 20 %за виконавчим листом про стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації в розмірі 91028 грн, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітній син, а позивачка до цього часу не погасила заборгованості по аліментах на сина, стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частини спірного автомобіля ЗАЗ стане для нього непомірним тягарем. Зазначила, що позивачка володіє значною кількістю нерухомого майна, тому має можливість відшкодувати відповідачу частину вартості автомобіля. Не заперечувала щодо задоволення позовної вимоги про визнання автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у решті позову просила відмовити. Просила передати спірний автомобіль у власність позивачки, з якої стягнути на користь відповідача грошову компенсацію вартості частини, просила стягнути з позивачки половину вартості послуг з оцінки автомобіля в сумі 1000 грн.

У останнє судове засідання представник відповідача не з`явилася, у поданій до суду заяві відповідач просив завершувати розгляд справи без участі сторони.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що сторони позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.03.2003 до 13.12.2019, коли набрало законної сили рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.11.2019 про розірвання між ними шлюбу (а.с.6-7).

Спір між сторонами про поділ спільного нерухомого та рухомого майна подружжя вирішений судом у рамках цивільної справи № 352/1506/21.

Під час виконання судового рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості частини автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2003 року випуску, в розмірі 91028 грн позивачка дізналася про ще один об`єкт спільної сумісної власності подружжя, яким є транспортний засіб автомобіль ЗАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Суд установив, що вказаний транспортний засіб 13.04.2011 зареєстрований за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.56).

Як вбачається з наданого відповідачем звіту № 80/10/23 від 29.10.2023 про оцінку транспортного засобу, вартість автомобіля ЗАЗ 110206 Таврія-Nova 1.1, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , на дату оцінки становить 23588,65 грн (а.с.48-54).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 2 ст. 71 СК України передбачає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

У рамках розгляду цієї справи суд ураховує правовий висновок, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 щодо вирішення аналогічного спору.

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо (п. 47 вказаної постанови ВП ВС). У спірних правовідносинах відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Тому можлива відсутність у нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати (п. 61 постанови).

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обовязковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (п. 50 постанови).

Частини четверта та пята статті 71 СК України не передбачають обовязкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обовязкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач (п. 58 постанови).

У вказаній постанові ВП ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2019 у справі № 371/1369/15-ц висновку про можливість присудження позивачеві компенсації за його частку у спільній частковій власності за наявності доказів, що відповідач-співвласник спроможний таку компенсацію виплатити, і що ця виплата не буде для нього надмірним тягарем, на який посилалася представник відповідача на підтвердження обставини, що стягнення із ОСОБА_2 грошової компенсації вартості частини спірного автомобіля ЗАЗ стане для нього непомірним тягарем.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог щодо визнання транспортного засобу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частини автомобіля у розмірі 11794,32 грн, які підлягають до задоволення. При цьому суд залишає спірний транспортний засіб у власності відповідача.

Оскільки позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, унаслідок такого стягнення та залишення цього майна у власності відповідача, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога про припинення права спільної сумісної власності на автомобіль є неефективним способом захисту (п. 40 постанови ВП ВС від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка на підставі ухвали суду від 24.07.2023 звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача 2147,20 грнсудового збору в дохід державного бюджету.

Оскільки відповідач оплатив 2000 грн за звіт про оцінку транспортного засобу, що підтверджується оригіналом квитанції № 80/10 від 29.10.2023 (а.с.97), суд стягує з позивачки на користь відповідача вартість половини цих витрат у розмірі 1000 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 60, 61, 63, 68, 70, 71 СК України, ст. 183, 364 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжязадоволити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя транспортний засіб ЗАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , грошову компенсацію вартості 1/2 (однієї другої) частини автомобіля у розмірі 11794 (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн 32 коп., залишивши транспортний засіб ЗАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , у власності ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України) у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 (одну тисячу) грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник відповідача: ОСОБА_5 , АДРЕСА_5 .

Повне рішення складене 20.03.2024.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ