ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року

м. Харків

справа № 638/10034/20

провадження № 22-ц/818/307/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач : Харківська міська рада

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2023 року, постановлене суддею Цвірою Д.М.

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Харківська міська рада звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у сумі 419513,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради, 419513,00 грн безпідставно набутих коштів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради, понесені витрати на сплату судового збору, у розмірі 6292,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлене без повного з`ясування дійсних обставин справи. Зауважує, що сума, яку Харківська міська рада просить стягнути, є фактично відшкодованою судом вартістю незаконно знищеного позивачем гаражу та огорожі двох його ділянок. Крім того, виконавчий лист, на підставі якого Державною казначейською службою з рахунку Харківської міської ради відбулося безспірне списання та переведення на його рахунок 419513,00 грн. не скасований. Вважає, що підстави для повернення коштів відсутні, оскільки спричинені йому збитки ніяким іншим способом не відшкодовані.

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що набуття ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 419513 грн. 00 коп. підтверджується повідомленням Управління державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області № 03-13/1081 від 09 серпня 2017 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з виконавчим листом Дзержинського районного суду м. Харкова № 2/638/2286/15 від 10 липня 2017 року. Відповідач набув спірні кошти на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у справі № 2-6533/11, яка в подальшому була скасована постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у вказаній справі. Тобто, правова підстава для набуття ОСОБА_1 коштів у сумі 419 513 грн. 00 коп. згодом відпала.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року у справі № 2-6533/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області 18 березня 2013 року, позовну заяву Харківської міської ради задоволено. Визнано недійсними: державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,11792 га по АДРЕСА_1 від 07 листопада 2001 року № 4240; договір купівлі продажу земельної ділянки від 29 листопада 2001 № 22034, зареєстрований у виконавчому комітеті Харківської міської ради за № 771 від 19 грудня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,11792 га по АДРЕСА_1 10 грудня 2001 року № 4127; недійсним рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 20 березня 1997 року № 54/6 про надання дозволу ОСОБА_1 на будівництво гаражу розміром 7х6 м. на земельній ділянці, наданій під садівництво по АДРЕСА_2 ; державний акт від 05 грудня 1996 року серія ХР 31 01 028607 на право приватної власності на землю загальною площею 0,1189 га по АДРЕСА_2 для ведення садівництва, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 776; свідоцтво про право власності від 22 лютого 1999 року № 8, виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної ради ОСОБА_1 на право приватної власності на гараж літ. «А» пл. 41,4 кв.м. на приватній садовій ділянці по АДРЕСА_2 . Повернуто земельні ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,11792 га та по АДРЕСА_3 загальною площею 0,1189 га у м. Харкові Харківській міській раді з приведенням їх у придатний для подальшого використання стан. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Судові витрати покладені на сторони у розмірах, фактично понесених кожною стороною.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2013 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2015 року у справі № 2-6533/11 позовні вимоги Харківської міської ради залишені без задоволення. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п. 6 та 6.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01 липня 2011 року № 04-34-1981 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24 жовтня 2001 року № 1925 «Про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення садівництва». Визнано незаконним та скасовано рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п.7 та 7.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01 липня 2011 року № 04-34-1982 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 13 квітня 1994 року № 167 «Про надання в користування земельної ділянки по АДРЕСА_2 ». Визнано незаконним та скасовано рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 06 липня 2011 року № 324/11 в частині п.п. 8 та 8.1 про задоволення протесту прокурора м. Харкова від 01 липня 2011 року № 04-34-1983 та скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_3 для ведення садівництва» від 09 жовтня 1996 року № 1004. Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію майнової шкоди в розмірі 18 330 грн. Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 730 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 1 702,82 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2015 року змінено. В частині задоволення вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради про стягнення на його користь майнової шкоди в розмірі 18 330 грн. рішення скасовано і у задоволенні вказаних вимог відмовлено. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з Харківської міської ради на користь держави недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 641,37 грн.

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про поворот виконання скасованого рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року у справі № 2-6533/11, в якій просив суд: зобов`язати Харківську міську раду відшкодувати йому вартість усієї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1179 кв.м., у розмірі 6 382 000 грн., відшкодувати ринкову вартість гаражу за оцінкою ТОВ «Аргумент-Експерт», що станом на березень року склала 291 365 грн., відшкодувати ринкову вартість огорожі спірних земельних ділянок, що станом на березень 2017 року становила 164 609 грн., відшкодувати упущену вигоду у зв`язку з незаконним руйнуванням нерухомості - гаражу, який ОСОБА_1 здавав в оренду, у розмірі 148 180 грн., а всього 6 974 684 грн. У разі неможливості відшкодування заподіяної шкоди у визначеному заявником розмірі, останній просив зобов`язати Харківську міську раду демонтувати протягом тижня з часу ухвалення рішення у справі бетонний паркан, побудований посеред спірної земельної ділянки, та відшкодувати йому вартість частини садової ділянки, площею 160 кв.м., яка складає 866 037 грн. і ринкову вартість знищеної частини саду у розмірі 50 000 грн. Отже, загальна сума відшкодування завданих збитків складатиме 1 520 191 грн. Зазначена сума має бути зменшена на 11 470 грн. (відшкодована вартість шлакоблоків).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року по вказаній справі заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у справі № 2-6533/11 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 скасовано. Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року задоволено частково. В порядку повороту виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 березня 2012 року стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 419 513 грн. 00 коп. В іншій частині у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення відмовлено.

На виконання зазначеної ухвали суду було здійснено безспірне стягнення коштів в сумі 419513,00 грн, що підтверджується повідомленням Управління державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області № 03-13/1081 від 09 серпня 2017 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з виконавчим листом Дзержинського районного суду м. Харкова № 2/638/2286/15 від 10 липня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 2-6533/11 касаційні скарги представника Харківської міської ради та ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року змінено, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду відмовлено з інших підстав.

25 березня 2019 року Харківська міська рада звернулася до Дзержинського районного суду з заявою про поворот виконання рішення та стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно стягнених коштів в сумі 419 513,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 року у справі № 2-6533/11 заяву Харківської міської ради задоволено та в порядку виконання рішення стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради 419 513,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 скасовано.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що питання про стягнення вказаної суми є спором про право та має розглядатися шляхом пред`явлення позову, а не в порядку повороту виконання рішення суду.

Звертаючись до суду із даним позовом, Харківська міська рада обґрунтовувала свої вимоги вище зазначеними рішеннями судів.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18),від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18 (провадження № 14-599цс19).

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положенняглави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

За змістом приписів глав 82 і 83ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна(збереження) майна однією особою за рахунок іншої (пункти 72, 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 208 року у справі № 629/4628/16-ц).

За змістом частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка вимагає повернення безпідставно отриманого майна, повинна довести факт передачі такого майна відповідачу чи перебування спірного майна у відповідача, а відповідач, в свою чергу, повинен довести наявність підстав перебування у нього такого майна.

На підтвердження заявлених вимог про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, позивач надав повідомленням Управління державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області № 03-13/1081 від 09 серпня 2017 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з виконавчим листом Дзержинського районного суду м. Харкова № 2/638/2286/15 від 10 липня 2017 року, виданим на виконання ухвали Апеляційного суду Харківської області від 21.06.2017 року про поворот виконання рішення.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (Стаття 79 та 80 ЦПК України) .

З наданого позивачем повідомлення Управління державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області від 09 серпня 2017 року вбачається, що на рахунок відповідача було переведено кошти у сумі 419513,00 грн.

Відповідач набув спірні кошти на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у справі № 2-6533/11, яка в подальшому була скасована постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у вказаній справі. Тобто, правова підстава для набуття ОСОБА_1 коштів у сумі 419 513 грн. 00 коп. відпала.

Посилання відповідача про те, що отримані кошти це фактичне відшкодування вартості знищеного позивачем гаражу та огорожі, є безпідставними.

Отримані за скасованим судовим рішенням в порядку повороту виконання судового рішення грошові кошти, не можуть бути зараховані у рахунок відшкодування шкоди, спричиненої неправомірними діями позивача. Що не позбавляє апелянта можливості вимагати відшкодування шкоди, шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до вимог статей12,81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів (стаття 1212 ЦК України), Харківська міська рада надала суду докази, що підтверджують обставини отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів.

Посилання ОСОБА_1 на те, що виконавчий лист не був скасований або визнаний недійсним, не спростовує висновків суду. Законом не передбачено скасування або визнання недійсним виконавчого листа у зв`язку із скасуванням рішення, на виконання якого він виданий.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовує.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,369,375,381,382,383,384,389 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний тест постанови виготовлено 25.01.2024