КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 2-4462/09 753/4606/20 Головуючий у суді першої інстанції - Шклянка М.П.
Номер провадження № 22-ц/824/4705/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Кравець Дмитром Миколайовичем , на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2009 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У 2009 році ПАТ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку обґрунтовувало тим, що 11 вересня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № 204-Ф/07, згідно з умовами якого відповідачеві відкрита невідновлювальна кредитна лінія з лімітом 269 973 доларів США на строк з 11 вересня 2007 року до 11 вересня 2012 року під 12,5 % річних. Кредитна лінія надана на задоволення споживчих потреб.

Банк вказував, що також на забезпечення основного зобов`язання між сторонами укладено договір іпотеки. В іпотеку передано нерухоме майно, яке належить відповідачеві на праві власності, а саме: земельну ділянку площею 1,7997 га за адресою: Княжицька сільська рада Броварського району Київської області.

Станом на 10 листопада 2009 року утворилась заборгованість по кредиту у розмірі 269 673,00 доларів США, 45 853,39 доларів США заборгованості за процентами, 80 405,50 грн заборгованості зі сплати пені за несвоєчасну сплату процентів та 100 880 грн штраф за невиконання договору іпотеки, а всього 315 526,39 доларів США та 181 285,50 грн.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед банком, яку, з урахуванням уточненої позовної зави, ПАТ «Укргазбанк» просило стягнути з відповідача на свою користь. Також банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2009 року задоволено частково позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» суму боргу за кредитним договором у розмірі 315 526,39 доларів США та 181 285,50 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав заяву про перегляд вказаного заочного рішення й ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2020 року вказану заяву залишено без задоволення.

В подальшому, представник ОСОБА_1 - Кравець Д.М. подав апеляційну скаргу на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2009 року, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку.

Зазначав, що банк звернувся до суду із позовом до спливу терміну дії договору.

Представник апелянта вказував, що грошові кошти у розмірі 269 673 доларів США ОСОБА_1 не отримував та заяву на їх видачу не подавав, а в касі банку ним отримано значно меншу суму.

ОСОБА_1 звертав увагу суду, що відсутність в матеріалах справи первинних документів, що підтверджують отримання ним грошових коштів свідчать про недоведеність позовних вимог позивачем, і є підставою для відмови у позові.

Вважає, що суд першої інстанції застосував подвійне стягнення, оскільки штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи зазначені обставини, апелянт просить задовольнити вимоги апеляційної скарги.

15 вересня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до якого зазначено, що п.3.2.5 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового виконання позичальникам своїх зобов`язань, зокрема, в разі неналежної сплати страхових платежів по договору страхування майна, яке береться в іпотеку.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_1 не спростовує розмір отриманих ним грошових коштів, а саме по собі твердження про отримання меншої суми є голослівним, не підтверджене належними і допустимими доказами.

З тексту рішення суду першої інстанції вбачається, що банком було надано достатні та належні докази для ухвалення відповідного рішення.

Натомість, банк вважає звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою більше ніж через 10 років з дня ухвалення оскаржуваного ним рішення, порушенням принципу правової визначеності, адже відповідач достеменно знав про наявність у нього зобов`язань перед банком.

Враховуючи наведене, позивач просив апеляційний суд залишити оскаржуване рішення без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2009 року - без змін.

Разом з тим, представник ОСОБА_1 - Кравець Д.М. подав касаційну скаргу на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2009 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що відновлення втраченого судового провадження не відбулося, немає матеріалів справи, а тому не можливо переглянути судове рішення в апеляційному порядку, оскільки в матеріалах справи має міститися достатньо даних і відомостей для об`єктивного і всебічного розгляду справи, а тому провадження підлягало відновленню. При цьому він не врахував, що процедура відновлення втраченого провадження була ініційована учасником справи з метою повного та всебічного її розгляду та дотримання основних засад судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року матеріали цивільної справи №2-4462/09 753/4606/20 було направлено до Дарницького районного суду міста Києва для належного оформлення, а саме відновлення втраченого (знищеного) провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року суд ухвалив відновити втрачене провадження - цивільну справу №2-4462/09 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в повному обсязі. Зобов`язано ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 надати всі документи, які були предметом розгляду при розгляді цивільної справи №2-4462/09 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором (а.с.115-116, т.4).

06 грудня 2022 року матеріали даної цивільної справи повернулись на адресу Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року матеріали цивільної справи №2-4462/09 753/4606/20 було повторно направлено до Дарницького районного суду міста Києва для належного оформлення, а саме відновлення втраченого (знищеного) провадження.

03 жовтня 2023 року матеріали цивільної справи повернулись на адресу Київського апеляційного суду.

При апеляційному розгляді справи учасниками справи були надані документи для відновлення провадження у справі.

Так, 24 жовтня 2022 року представником відповідача у справі ОСОБА_1 , адвокатом Кравець Д.М. подано до суду наявну в нього копію позовної заяви від 10 червня 2009 року за підписом представника банку Колосової К.В. , копією кредитного договору №204-ф/07 від 11 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , які були подані до Дарницького районного суду міста Києва 15 червня 2009 року (а.с.97-101, т.4).

12 січня 2024 року представником ПАТ АБ «Укргазбанк» до апеляційного суду з метою відновлення провадження у вказаній справі були подані :

- Договір іпотеки від 11 вересня 2007 року що укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_5 , як майновим поручителем ОСОБА_1 ;

- Копію заочного рішення Дарницького районного суду місті Києва від 08 грудня 2009 року у цивільній справі №2-4462 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором ;

- Копію виконавчого листа виданого 19 квітня 2010 року ;

- Копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 грудня 2007 року згідно до якого ТОВ «ФПК «Альфа-ресурси» продало, а ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 1,7997 га, кадастровий номер :03:008:0010, яка розташована на території Княжицької сільської ради Броварського району Київської області;

- копію позовної заяви від 10 червня 2009 року, поданої ВАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 за підписом представника банку Колосової К.В ;

- розрахунок заборгованості за тілом, процентами та пенею по кредитному договору №207-Ф/07 від 11 вересня 2007 року станом на 2009 рік;

- Виписками/особовим рахунком ОСОБА_1 у ВАТ АБ «Укргазбанк» за період : з 28.10.07 по 31.12.07; з 01.01.08 по 31.05.08; з 01.06.08 по 31.12.08;

- Виписками з банківського рахунку за період з 11.09.2007 по 20.12.2023 .

Таким чином колегія суддів вважає, що наданих матеріалів достатньо для відновлення провадження у справі і апеляційного перегляду ухваленого у справі судового рішення.

При апеляційному перегляді справи представник відповідача у справі ОСОБА_1 , адвокат Кравець Д.М. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

Свої доводи апелянт обґрунтовував тим, що відповідач у справі не заперечує сам факт отримання грошових коштів за вище вказаним кредитним договором, однак не погоджується із сумою, яку позивач у справі зазначив як розмір отриманих кредитних коштів за відкритою кредитною лінією. Тому вважає, що позивач не довів суду заявлені позовні вимоги належними доказами щодо отримання відповідачем грошових коштів у заявленому розмірі. З цих підстав вважає рішення не обґрунтованим належним чином, що на його думку є підставою для його скасування та відмови у позові.

Представник позивача у справі ПАТ АБ «Укргазбанк» - Голікова О.В. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Так, заперечуючи проти доводів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , представник позивача зазначила, що позивач протягом дії договору і до дати звернення до суду із вказаним позовом не звертався до банку із претензіями щодо не виконання, чи виконання не в повному обсязі взятих на себе банком зобов`язань в частині надання кредитних коштів. Навпаки, із наданої виписки по особовому рахунку вбачається, що зазначені в договорі грошові кошти ОСОБА_1 були отриманні, ним частково виконувалися взяті на себе зобов`язання, однак через деякий час він припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, що і стало причиною звернення банком до суду із зазначеним позовом. Вважає доводи апелянта безпідставними, оскільки вони не підтверджуються належними доказами щодо повернення отриманих грошових коштів та суперечать наданим виписками по банківському рахунку, які є належними та допустимими доказами по руху коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 11 вересня 2007 року між сторонами було укладено Кредитний договір №204-Ф/07. Відповідно до п.п.1.1 договору відповідачу була надана не відновлювальна відклична кредитна лінія, з лімітом у сумі 269 673,00 доларів США на строк з 11 вересня 2007 року по 11 вересня 2012 року під 12,5% річних (а.с.99-101, т.4).

Пунктом 3.1.1.,3.1.2 договору передбачено обов`язок банку відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 шляхом видачі готівки через касу банку. Видачу кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснювати окремими частинами. Підставою для видачі кожного окремого траншу є письмова заява позичальника.

Кредитна лінія використана позичальником станом на 16 квітня 2009 року в обсязі 269 673,00 доларів США, що підтверджується заявами про видачу готівки відповідачем та виписками з особового рахунку позичальника.

Пунктом 3.3.1 Кредитного договору передбачено, що відповідач зобов`язується використати кредит на зазначені в п.1.1 договору цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені договором строки.

Згідно п.п. 3.3.3, 3.3.4 договору повернення суми окремих траншів здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 щомісячно не пізніше 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місцем отримання траншу, в розмірі відповідно до графіку повернення заборгованості.

Відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно виходячи з 12,5 % річних не пізніше 15 числа кожного місяця, а також в день закінчення строку, на який надано кредит.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 10 листопада 2009 року відповідач з 16 жовтня 2007 року не виконує свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів.

Згідно п.2.2 кредитного договору, кредитна лінія надана позивачем забезпечується неустойкою передбаченою договором.

Відповідно до п.3.1.10 договору, банк зобов`язується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом нарахувати, виходячи з 17,5% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Згідно п.3.3.4 договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, відповідач зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості.

Згідно п.5.1 договору у випадку порушення позичальником зобов`язань, банк має право відмовитись від виконання своїх зобов`язань та/або розірвати цей договір, при цьому позичальник має відшкодувати позивачу збитки в розмірі неповерненої суми кредиту, процентів за користування кредитом та витрат, понесених банком за договором, а також повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші витрати.

Судом першої інстанції також було встановлено, що 11 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до вказаного договору предметом іпотеки є земельна ділянка загальною площею 1,7997 га, яка розташована на території Княжицької сільської ради, Броварського району Київська області (а.с.178-182, т.4).

18 грудня 2007 року за згодою банку між ОСОБА_5 та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, за яким право власності на предмет іпотеки перейшло до відповідача (а.с.186-187, т.4).

У відповідності до п.6.1 Договору іпотеки банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення позичальником обов`язків за кредитним договором та невиконання умов договору.

Згідно п.3.3.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійснені страхування.

Відповідно до п.4.2 договору іпотеки за порушення умов даного договору та кредитного договору щодо обов`язку страхування майна на весь періоддії договору іпотеки, відповідач повинен сплатити банку штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки, що становить 100 880,00 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги банку суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, щооцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 315526,39 доларів США, що включає в себе заборгованість по кредиту - 269 673,00 доларів США, заборгованість по процентах - 45853,39 доларів США та 181 285,50 грн, що включає в себе заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 80 405,50 грн, та штраф за невиконання договору іпотеки - 100 880,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 598 ЦК Українизобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 11 вересня 2007 року між сторонами було укладено Кредитний договір №204-Ф/07. Відповідно до п.п.1.1 договору відповідачу була надана не відновлювальна відклична кредитна лінія, з лімітом у сумі 269 673,00 доларів США на строк з 11 вересня 2007 року по 11 вересня 2012 року під 12,5% річних (а.с.99-101, т.4).

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факту отримання відповідачем грошових коштів від банку, оскільки факт отримання коштів відповідачем ОСОБА_1 у розмірі 269 673 доларів США підтверджується, зокрема, випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , яка наявна в матеріалах справи (а.с.199 зворотній бік - 200, 202-213, т.4).

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі № 910/1580/18 сформульовано висновок про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, банком було надано первинні документи, а саме виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 , згідно якої вбачається отримання останнім грошових коштів в сумі, зазначеній банком в позовній заяві - 269 673 доларів США. Крім того, суд першої інстанції також встановив, що сторони по справі обумовили розмір відсотків, які підлягають до сплати за кредитним договором.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача про те, що він отримав від банку кошти в значно меншому розмірі, оскільки вказані доводи спростовані наданими позивачем документами.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції виходив з того, що надання банком грошових коштів відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором №204-Ф/07 від 11 вересня 2007 року, підтверджено доказами, долученими до матеріалів справи та дослідженими в судовому порядку.

Встановивши, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у повному обсязі, однак належним чином не виконав зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникло прострочення зі сплати чергових платежів згідно з графіком погашення заборгованості, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості із відповідача на користь банку.

Протягом розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості; не містить доводів на спростування такого розміру і апеляційна скарга. Відповідач не спростував факт отримання ним кредиту, під час укладення кредитного договору жодних заперечень щодо його умов не заявляв, будь-яких претензій щодо не проведення з ним переддоговірної роботи та незгоди з окремими пунктами кредитного договору або щодо нерозуміння ним окремих його частин не зазначав.

Із вказаним підстав є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо не отримання відповідачем грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони в кредитному договорі №204-Ф/07 від 11 вересня 2007 року передбачили розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідачем по справі. Вказані умови договору є чинними і не оспорювались відповідачем по справі. Таким чином, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги банку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Кравець Дмитром Миколайовичем , залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв