УХВАЛА

25 березня 2024 року

м. Київ

справа № 308/9138/18

провадження № 61-3843ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до релігійної організації «Управління Закарпатської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Ужгородського міського округу

Матей Р.І., про визнання одноосібним покупцем нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 31 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 травня 2022 року скасовано. У задоволенні позовуОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19 жовтня

2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року повернуто особі, яка її подала (провадження № 61-14772ск23).

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 15 січня

2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявникові (провадження № 61-15947ск23).

У березні 2024 року на розгляд до Верховного Суду ОСОБА_1 втретє подано касаційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року.

За змістом статей 185, 393 ЦПК України повернення касаційної скарги

не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Натомість, обставини, які стали підставою для повернення касаційної скарги ухвалами Верховного Суду від: 19 жовтня 2023 року та 15 січня 2024 року, існувати не перестали, оскільки заявник, не врахувавши викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, втретє подав касаційну скаргу, оформлену в аналогічний спосіб. Заявником не подано касаційну скаргу, яка за змістом відповідала б вимогам частини другої статті 389 ЦПК України (підстави касаційного оскарження), а надано до Верховного Суду касаційну скаргу, яка за своїм змістом є тотожною попередніми поданими касаційними скаргами, які судовими рішеннями уже повернуто. Такі дії можуть свідчить про те, що заявник намагається отримати протилежну оцінку обставин, які Верховний Суд у цій справі вже визнав підставою для повернення скарги.

Об`єктивних перешкод для виконання роз`яснень, викладених у вищезазначених ухвалах Верховного Суду, ОСОБА_1 не наведено та Верховний Суд їх

не встановив.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Оскільки заявником при зверненні до Верховного Суду втретє із касаційною скаргою на те саме судове рішення не було усунуто обставини, які стали підставою для повернення касаційної скарги ухвалами Верховного Суду:

від 19 жовтня 2023 року (провадження № 61-14772ск23) та 15 січня 2024 року (провадження № 61-15947ск23), втретє подана та оформлена в аналогічний спосіб касаційна скарга у цій справі також підлягає поверненню особі, яка її подала.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З урахуванням змісту втретє поданої касаційної скарги, Верховний Суд визнає дії ОСОБА_1 проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, що суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства та його завданню, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Керуючись статтями 43, 44, 260, 263, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько