Справа № 302/128/24
Провадження № 2/302/128/24
Номер рядка звіту 61
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 смт. Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засідання Митряк І. П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Керита Мар`яна Василівна, ОСОБА_2 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер чоловік Позивачки ОСОБА_2 та батько Позивачки ОСОБА_1 , - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Померлий ОСОБА_3 , разом із дружиною Позивачкою ОСОБА_2 , були забудовниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою.

На випадок своєї смерті померлий заповіту не залишив.

Позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину до майна померлого батька шляхом постійного проживання разом із ним на момент його смерті. Дружина померлого ОСОБА_2 , у встановлений законом строк подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь доньки Позивачки ОСОБА_1 .

Після смерті чоловіка Позивачки відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на частину вищевказаного нерухомого майна. Інша частина належить Позивачці ОСОБА_2 , як другому з подружжя, що має право на вказане нерухоме майно як частку у спільній сумісній власності подружжя.

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого батька ОСОБА_3 , однак у видачі такого їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаного житлового будинку у порядку спадкування за законом та за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку.

Ухвалою суду від 05.02.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Керита М. В. та позивачка ОСОБА_2 подали заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Висловили позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог.

Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер чоловік Позивачки ОСОБА_2 та батько Позивачки ОСОБА_4 , - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердженням чого є копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та свідоцтва про шлюб від 15.05.2008 (а.с. 12-15).

Померлий ОСОБА_3 , разом із дружиною Позивачкою ОСОБА_2 , були забудовниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується будівельним паспортом та Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 16-19, 20-23).

Позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину до майна померлого батька у відповідності до вимог статті 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), шляхом постійного проживання разом із ним на момент його смерті. Дружина померлого ОСОБА_2 , у встановлений статтею 1270 ЦК України строк, подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь доньки Позивачки ОСОБА_1 (а.с. 24).

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до вищенаведених норм матеріального права, після смерті чоловіка Позивачки відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на (одну другу) частину вищевказаного нерухомого майна. Інша (одна друга) частина належить Позивачці ОСОБА_2 , як другому з подружжя, що має право на вказане нерухоме майно як частку у спільній сумісній власності подружжя.

Як вбачається з довідки КП «Міжгірське БТІ» від 27.10.2023 № 147, станом на 31.12.2012 право власності на вищевказаний житловий будинок не зареєстровано (а.с. 25).

Позивач, ОСОБА_1 , через представника, звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого батька ОСОБА_3 , однак у видачі такого їй було відмовлено Постановою державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвої О. І., від 20.12.2023 №153/02-31, з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України).

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Матеріалами справи підтверджено, що за життя чоловік та батько позивачів набув у відповідній частці право власності на спадковий будинок, а відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно не позбавляє позивачів права на вказане нерухоме майно.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачем позову, що не порушує права інших осіб, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на (одну другу) частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2024 року.

Суддя Пухальський С. В.