Номер провадження: 22-ц/813/936/24
Справа № 509/1696/18
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Заїкіна А.П.,

Погорєлової С.О.,

за участю:

секретаря Козлової В.В.,

представника ТОВ «Укрдебт плюс» - адвоката Землякова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Козирського Є.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» від 27.09.2013р. частково недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину,

встановив:

08.05.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в подальшому неодноразово змінюючи підстави позову, у тому числі шляхом їх збільшення, звернулися до суду з позовом до ПАТ «Кредитпромбанк», ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Укрдебт плюс», та просили суд:

- визнати Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р., в частині купівлі-продажу прав вимоги по зобов`язанням за кредитним договором № 10/60/07-Zkln, договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_1 та Іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року, за реєстр, номером 816 - недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину;

- визнати ПАТ «Дельта Банк», таким що не має прав кредитора по відношенню до ОСОБА_2 за кредитним договором № 10/60/07-Zkln та по відношенню до ОСОБА_1 за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , а також Іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр. номером 816.;

- повернути все стягнуте з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк»;

- зняти заборону відчуження та вилучити записи про обтяження (у тому числі номери запису про обтяження: 5178100 та 5178072) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, (де іпотекодержателем є ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_2 ) з наступного майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (загальною площею: 318, 8 кв.м.), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки (кадастровий № :02:008:0626, призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи: 5178041 та 5178010 про іпотеку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (загальною площею: 318, 8 кв.м.), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки (кадастровий № :02:008:0626, призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що було зареєстровано, відповідно до договору іпотеки від 22.11.2007 р., (новий іпотекодержатель - ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавець ОСОБА_1 , а боржник - ОСОБА_2 ), зареєстрований у реєстрі за № 816 приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області Гурською В.С.

Так, 13 липня 2018 року представник позивачів - адвокат Попроцький Д. М., відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, під час підготовчого судового засідання подав до суду першої інстанції заяву про зміну (доповнення) підстав позову, у якій зазначав, що оспорювана угода укладена між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» під час дії заборон у виконавчому провадженні № 32718368, а саме: під час накладених 24 травня 2012 року та 29 березня 2013 року арештів на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом судового засідання від 13 липня 2018 року підготовче засідання було продовжене до 03 вересня 2018 року (т.1, а.с.262).

30 серпня 2018 року представник позивачів - адвокат Попроцький Д. М., відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, в підготовчому судовому засіданні подав до суду першої інстанції заяву про зміну (доповнення) підстав позову, у якій зазначав, що:

- на день укладення між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 22 листопада 2007 року № 10/60/07-Zkln була відсутня;

- серед переліку переданих прав вимоги вказано право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 10/60/07-ZkІn _D на суму 6 642 025,94 грн., проте вказаний договір між сторонами ніколи не укладався.

Таким чином, аналіз матеріалів справи свідчить про дотримання позивачами вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України під час подання 13 липня та 30 серпня 2018 року письмових заяв про зміну підстав позову (т.1, а.с.228-239, т.2, а.с.64-68).

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що позов було обґрунтовано тим, що 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 10/60/07-Zkln, який мав діяти до 21.11.2022 року, виконання якого забезпечувалося порукою за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, укладеним 22.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , а також іпотекою нерухомого майна (житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , житловий масив «Совінйон» Овідіопольського району Одеської області, а також земельною ділянкою, що знаходиться за тією ж адресою) на підставі Іпотечного договору, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року, за реєстр, номером 816.

Згідно копії договору, наданій ПАТ «Дельта Банк» у цивільній справі № 509/1591/15-ц за його апеляційною скаргою на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 6.04.2016 р., - 27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах та договорах забезпечення, зокрема й за Кредитним договором № 10/60/07-Zkln та договорами забезпечення по ньому.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були задоволені частково.

Визнано Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 р., в частині купівлі-продажу прав вимоги по зобов`язанням за кредитним договором № 10/60/07- Zkln, договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року, укладених між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 та Іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року, за реєстр, номером 816 - недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Визнано ПАТ «Дельта Банк», таким що не має прав кредитора по відношенню до ОСОБА_2 за кредитним договором № 10/60/07-Zkln та по відношенню до ОСОБА_1 за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln, від 22.11.2007 року, укладеними між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , та Іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року, за реєстр. номером 816.

Знято заборону відчуження та вилучено запис про обтяження (у тому числі номерів запису про обтяження: 5178100 та 5178072) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, (де іпотекодержателем є ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавцем ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_2 ) з наступного майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (загальною площею: 318, 8 кв.м.), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки (кадастровий № :02:008:0626, призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено (т.3, а.с.225, 227-243).

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Укрдебт плюс», ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 квітня 2019 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.5, а.с.11-16).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі (т.5, а.с.208-232).

Постановою Одеського апеляційного суду від 07.07.2021 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 квітня 2019 року було скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Кредитпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013 року частково недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину відмовлено в повному обсязі (т.6, а.с.37-47).

Однак, постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року постанову Одеського апеляційного суду від 07.07.2021 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.6, а.с.183-189).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено склад суду: головуючий суддя Чорна Т.Г., судді: Кутурланова О.В., Пузанова Л.В. (т.6, а.с.191).

Проте, у зв`язку із достроковим закінченням відрядження суддів Херсонського апеляційного суду Чорної Т.Г., Кутурланової О.В., Пузанової Л.В. на підставі рішення Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (із змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року), на підставі пункту 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2023 року головуючий у справі суддя Чорна Т.Г. замінена на суддю Сегеду С.М., залишені судді: Кутурланова О.В., Пузанова Л.В. (т.7, а.с.53).

В подальшому, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2023 року на підставі пункту 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.), визначено інший склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Заїкін А.П., Погорєлова С.О. (т.7, а.с.55-56).

Вирішуючи питання про розгляд справи за участю представника ТОВ «Укрдебт плюс» - адвоката Землякова О.А.,за відсутності інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.7, а.с.80-91).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Що стосується клопотання позивача ОСОБА_1 про перенесення судового засідання (т.7, а.с. 92-93), то колегія суддів вважає його необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи також те, що аналогічні клопотання ОСОБА_1 та її представник адвокат Туманов Д.С. неодноразово, протягом більше 4-х років, подавали до суду апеляційної інстанції (т.5, а.с.69-71, 137, 146-147, 172-173, 177-178, т.6, а.с.5-6, 9-10, 33, 198-199, 206-207, ьт.7, а.с.33-34, 50-51, 73-74, 78-79). Крім того, позивач ОСОБА_1 повідомлена про час і місце судового засідання через свого представника адвоката Туманова Д.С., а також позивач ОСОБА_2 - в подяку, передбаченому ч.1 ст. 131 ЦПК України, оскільки відсутній за зареєстрованим місцем свого проживання (т.7, а.с.87, 90-91).

Більше того, посилання позивача ОСОБА_1 на те, що її захист не може бути присутнім в судовому засіданні через відсутність в Україні, є безпідставним, так як ніщо не заважало представнику ОСОБА_1 приймати участь у розгляді справи за межами приміщення Одеського апеляційного суду, в режимі відеоконференції, як то передбачено ст. 212 ЦПК України.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Колегія суддів також зазначає, що поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право ЄСПЛ є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

ЄСПЛ оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді Одеського апеляційного суду більше чотирьох років (т.5, а.с.47-48), включаючи і перебування даної справи у Верховному Суді, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні, за наявними матеріалами справи, за участю представника ТОВ «Укрдебт плюс» - адвоката Землякова О.А., у відсутність інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Кредитпромбанк» 27.09.2013 року не мав права передавати свої права вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги на користь ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, в оскаржуваному судовому рішенні йдеться про недійсність правочину, а саме Договору купівлі-продажу майнових прав від 27.09.2013 року, внаслідок його вчинення під час дії відповідних заборон у виконавчому провадженні: згідно виконавчого провадження ВП №32718368, під час дії накладеного 24.05.2012 р. арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , та під час дії накладеного 29.03.2013 р. у цьому ж виконавчому проваджені арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено відчуження будь якого належного їй майна. Заміна кредитора у зобов`язані, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, характеру цивільного права не мають. А тому заміна стягувача на стадії виконання рішення суду може відбуватися лише на підставі та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606 XIV, який регулює питання процесуального правонаступництва.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Як було вказано вище, позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 27.09.2013р. ПАТ «Кредитпромбанк» не мав права укладати з ПАТ «Дельта Банк» чи з будь-якою іншою особою угод про відчуження будь-яких своїх майнових прав чи прав вимоги, так як, згідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 01.07.2013р. по справі № 910/12352/13 накладено арешт на грошові кошти на рахунках ПАТ «Кредитпромбанк» ГУ НБУ у місті Києві та Київській області (МФО 321024) у межах розміру позовних вимог, а саме 217 391 416 (двісті сімнадцять мільйонів триста дев`яносто одна тисяча чотириста шістнадцять гривень) 06 копійок, суми судових витрат на момент подання позову, що включає судовий збір за подання позову у розмірі 68 820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять гривень) 00 копійок та судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову у розмірі 1 720 (одну тисячу сімсот двадцять гривень) 50 копійок, усього 217461956 (двісті сімнадцять мільйонів чотириста шістдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят шість гривень) 56 копійок; заборонено ПАТ «Кредитпромбанк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38; ) у будь-який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які у подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) належне йому рухоме та нерухоме майно, у тому числі майнові права Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» за будь-якими договорами та іншими правочинами, стороною яких є ПАТ «Кредитпромбанк» у межах розміру позовних вимог, а також сум, зазначених вище, усього 217 461 956 (двісті сімнадцять мільйонів чотириста шістдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят шість гривень) 56 копійок.

При цьому, судом було вказано (без будь-яких доказів), що вищевказана ухвала Господарського суду м. Києва від 01.07.2013р. про заборону відчуження майнових прав діяла з 01.07.2013р. до 11.12.2013р., так як вступ у силу ухвали Господарського суду м. Києва від 24.09.2013 р. про скасування запобіжних заходів було зупинено апеляційною скаргою до винесення Постанови за цією скаргою апеляційним судом - 11.12.2013р.

Таким чином, позивачі посилались на те, що 27 вересня 2013 року (дата укладення Договору купівлі-продажу права вимоги), ПАТ «Кредитпромбанк» не мав права відчужувати АТ «Дельта Банк» будь-які права вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором № 10/60/07-Zkln, а тому позивачі вважали, що ПАТ «Дельта Банк», не є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним Договором №10/60/07-Zkln, за Договором поруки № 10/60-П/07- Zkln від 22.11.2007 року та іпотечним Договором, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. 22.11.2007 року за реєстр, номером 816., укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 (т.1, а.с39-41, 42-43, 44-45).

В ході розгляду справи позивачі двічі змінювали підстави позову, про що також було вказано вище.

Так, окрім іншого, позивачі посилались на недійсність правочину внаслідок його вчинення під час дії відповідних заборон у виконавчому провадженні: згідно виконавчого провадження ВП №32718368, під час дії накладеного 24.05.2012 р. арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , та під час дії накладеного 29.03.2013 р. у цьому ж виконавчому проваджені арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено відчуження будь-якого належного їй майна. Заміна кредитора у зобов`язані, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, характеру цивільного права не мають. А тому заміна стягувача на стадії виконання рішення суду може відбуватися лише на підставі та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606 XIV, який регулює питання процесуального правонаступництва.

Згідно Постанови ВСУ від 19.08.2014 року № 3-56гс14 у спорі про визнання недійсним договору уступки права вимоги Верховний суд України надав свій правовий висновок щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні після ухвалення судового рішення та на стадії його виконання.

Таким чином, обидва арешти на все нерухоме майно ОСОБА_1 діяли та були внесені до реєстру під час укладання оскарженої угоди від 27 вересня 2013 року, що свідчить про порушення ст. 1 гл. 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, гл. 13 Порядку, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, що в свою чергу свідчить про недійсність угоди та узгоджується із правовою позицією, викладеною в ухвалі ВАСУ від 20 квітня 2016 року по адміністративній справі № К/800/10620/16 та у висновку Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постанові від 11 листопада 2014 року по справі № 21-357а14, від 18 січня 2017 року по справі № 6-2552цс16. Аналогічний висновок мається в Постанові ВСУ від 4 лютого 2015 року по справі № 6-238 цс14.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, судом не було враховано, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.07.2013р. по справі № 910/12352/13 (т.1, а.с.27-31), були скасовані ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.09.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 11 грудня 2013 року (т.1, а.с.32-34, 35-38).

Зазначені обставини свідчать про те, що станом на 27.09.2013 року забезпечення позову, який було вжито ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.07.2013р., не існувало.

Крім того, судом першої інстанції також не було враховано, що позивачі ОСОБА_3 не були учасниками справи, яка перебувала на розгляді господарських судів першої та апеляційної інстанцій, по справі № 910/12352/13, в якій позивачем було ТОВ «Компанія з управління активами «Практика» до ПАТ «Кредитпромбанк» про розірвання договору, стягнення коштів у розмірі 217391416,06 грн. та звернення стягнення на майно.

Забезпечення позову відбувалося саме в межах позовних вимог і вищевказаною ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.07.2013 року не вирішувалось питання щодо заборони ПАТ «Кредитпромбанк» укладати правочини, за виключенням тих, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження належного йому рухомого та нерухомого майна (т.1, а.с.30).

Що ж стосується заборони відчуження майна ОСОБА_1 на стадії виконання судового рішення, то колегія суддів зазначає, що спірним договором купівлі-продажу прав вимоги по зобов`язанням, укладеним 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», не відбулось ніякого відчуження майна позивача ОСОБА_1 .

Що стосується заборгованості позивача ОСОБА_2 перед ПАТ «Кредитпромбанк», в подальшому - ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Укрдебт плюс», колегія суддів зазначає, що дійсно ним не укладався кредитний договір № 10/60/07/-ZkІn_D на суму 6 642 025,94 грн., однак матеріали справи мають належно завірену копію кредитного договору № 10/60/07/-ZkІn про відкриття на ім`я ОСОБА_2 не відновлювальної кредитної лінії на суму 600 000 доларів США (т.1, а.с.39-41, 152-154).

Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідач ПАТ «Дельта Банк» надав свій відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачі не мають відношення до справи № 910/12352/13, в якій було постановлено ухвалу Господарського суду м. Києва від 01.07.2013 р. по справі № 910/12352/13 про заборону відчуження майнових прав, однак якою не заборонялось ПАТ «Кредитпромбанк» відступити ПАТ «Дельта Банк» права вимоги.

Відповідач також зазначив, що спірний договір відступлення прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 27.09.2013р. за своєю суттю є не договором факторингу, а договором купівлі-продажу прав вимоги та відповідно на цей договір не розповсюджується обмеження і заборони на вчинення відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями, встановлені п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб.

З такими доводами відповідача погоджується колегія суддів, оскільки аналізуючи вимоги статей 1077-1079, 1084 ЦК України слід дійти висновку, що спірний договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений 23.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», за своєю суттю є не договором факторингу,а є комбінованим договором, оскільки його предметом є як передача права грошової вимоги, так і право вимоги за договорами забезпечення, в даному випадку іпотеки, тоді як договір факторингу, відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України передбачає передання однією стороною виключно грошових коштів у розпорядження іншої, за плату із зобов`язанням відступу прав грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Колегія суддів зазначає, що про віднесення договору про відступлення прав вимоги до договору факторингу, за умови оплати покупцем суми вимоги зазначалось в Постанові Верховного суду України від 13 квітня 2016 року у справі №3-238гс16 та у Постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 909/968/16, провадження № 12-97гс18.

Посилання суду першої інстанції на те, що розпорядженням Держфінпослуг від 03 квітня 2009 року № 231 на час укладення спірного договору купівлі-продажу встановлювалися обмеження щодо укладення договорів факторингу, за якими відступаються права грошової вимоги до боржників - фізичних осіб є неспроможними, оскільки зазначене розпорядження не містить зазначених обмежень на укладення договорів факторингу, а лише відносить сукупність певних операцій з фінансовими активами до фінансової послуги факторингу.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у цивільній справі №757/46020/17-ц

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив також із того, що згідно зі ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2008 року ПАТ «Кредитпромбанк» направив листа до ОСОБА_2 за №3480/1013-002906-003 про припинення дії Кредитного договору № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року та припинення дії відповідних додатків, а також надання коштів (траншів) відповідно до кредитного договору. Вищенаведений договір в односторонньому порядку ПАТ «Кредитпромбанк» припинив та достроково пред`явив вимогу про повне погашення за кредитним договором - направленням письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, відповідно з цієї дати кредитний договір припиняє свою дію. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року, у справі №564/2199/15-ц.

Тобто, ПАТ «Кредитпромбанк», пред`явивши письмову вимогу про повне дострокове погашення за кредитним договором 12.11.2008 року, змінив строк виконання зобов`язання на 12.11.2008 р. Це пов1язано з тим, що кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, у Постанові від 29 серпня 2018 року, по справі №241/31/16-ц.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а також за наявності рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору.

Так, 19 серпня 2011 року Овідіопольським районним судом Одеської області по справі №2-491/11 за кредитним договором № 10/60/07-Zkln від 22.11.2007 року, було винесене рішення про стягнення заборгованості в розмірі 4 366 147, 30 грн. на користь ПАТ «Кредитпромбанк», солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (т.2, а.с.76-77). У зв`язку з цим, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії такого кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Ця правова позиція вказана у Постанові ВП ВС від 04 липня 2018 року, по справі №310/11534/13-ц.

Та обставина, на яку посилались позивачі, що станом на момент укладення спірного договору купівлі-продажу прав вимоги, у них була відсутня кредитна заборгованість перед ПАТ «Кредитпромбанк», не є предметом даного спору і не може слугувати підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Укрдебт плюс».

Разом з тим, існування виконавчого провадження ВП №32718368, в ході якого накладались арешти на все рухоме майно ОСОБА_1 , про що вказано вище, свідчить про існування кредитної заборгованості.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ « «Кредитпромбанк», ПАТ «Дельта банк», ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки від 22 листопада 2007 року, скасування договору іпотеки від 22 листопада 2007 року, скасування заборони на відчуження майна, було відмовлено рішенням колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 27.01.2015 року (т.1, а.с. 160 - 161).

Більше того, постановою колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ « «Кредитпромбанк» про визнання кредитного договору розірваним, договору поруки і іпотеки припиненими (т.1, а.с.165-168).

Саме у вищевказаних судових рішеннях йдеться про існування кредитної зоборгованості ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перед ПАТ « «Кредитпромбанк», що і стало однією з підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.07.2013р. заборонено ПАТ «Кредитпромбанк» у будь-який спосіб відчужувати належне йому рухоме та нерухоме майно, у тому числі майнові права ПАТ «Кредитпромбанк» за будь-якими договорами та іншими правочинами, стороною в яких є ПАТ «Кредитпромбанк».

Також суд помилково вважав, що наявність арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 на стадії виконання судового рішення не дає права ПАТ «Кредитпромбанк» укладати договори купівлі-продажу майнових прав з ПАТ ««Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Укрдебт плюс».

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 7, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те6, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів також вважає за необхідне компенсувати ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Укрдебт плюс» (), за рахунок держави сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 8 644,50 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 квітня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» від 27.09.2013 року частково недійсним з моменту його укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину, відмовити у повному обсязі.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» (), за рахунок держави сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 8 644,50 (вісім тисяч шістсот сорок чотири гривні 50 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.01.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова