Провадження №2/447/29/24
Справа №447/465/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

13.02.2024 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області про зобов`язання вчинити дії,

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_3 .

Процесуальні дії у справі.

21.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про зобов`язання особи, яка здійснила самочинне будівництво, провести відповідну перебудову. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . ЇЇ сусідка, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . На земельній ділянці відповідачка самочинно збудувала дерев`яну вбиральну без вигрібної ями та відстані 2,5 м. від вікна кухні позивачки. ОСОБА_1 неодноразово зверталася в Миколаївську міську раду щодо вирішеня даного спору між ними. Міською радою було створено комісію та проведено виїздне засідання та встановлено факт недотримання допустимих відстаней від житлового будинку до господарської будівлі гр. ОСОБА_2 . Відповідачці було рекомендовано перенести будівлю надвірної вбиральні на відтань, яка встановлена діючими будівельними нормами та правилами, а також дотримуватись правил добросусідства, однак ОСОБА_2 не виконала рекомендацій міської ради.

Окрім того, позивачка зверталася до Державної інспекції архітектури та містобудування з заявою, щодо зобов`язання ОСОБА_2 перенести надвірну вбиральну, однак листом від 15.02.2023 № 1053/13/23 її повідомлено, що у зв`язку з введенням воєного стану в Україні припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану. Отже, беручи до уваги факт неможливості у подачі даного позову органом місцевого самоврядування та відповідним органом державної влади, позивачка змушена самостійно звернутись до суду з даним позовом, оскільки самочинне будівництво відповідачкою надвірної вбиральні на відстані 2,5 м. від житлового будинку позивачки порушує її право на належне користування своїм майном, так як із вказаної вбиральні постійно доноситься неприємний запах у кухню, тобто позивачка не може належним чином використовувати приміщення кухні за призначенням, у зв`язку з чим просила зобов`язати ОСОБА_2 провести перебудову самочинного нежитлового приміщення, а саме надвірної вбиральні, що розташована в АДРЕСА_1 шляхом перенесення даної будівлі на відстань 20 метрів від житлового будинку ОСОБА_1 , що розташований у АДРЕСА_1 та позначений в технічному паспорті під літерою А-2 загальною площею 89,3 кв.м.

28.03.2023 на адресу суду надійшла відповідь на запит про місце проживання (перебування) відповідачки.

29.03.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Копію ухвали суду від 29.03.2023 та матеріали позовної заяви відповідачка отримала 08.04.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідачка у судові засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом надіслання судових повісток за адресою реєстрації місця її проживання. Відзиву на позов не подала. Представник відповідачки ОСОБА_4 неодноразово направляла до суду клопотання про відкладення розгляду справи, та жодного разу в судові засідання не з`явилася, що судом розцінюється як свідоме затягування розгляду справи.

14.04.2023 представник третьої особи, Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_5 подала до суду письмові пояснення, згідно яких зазначила, що міська рада не може самостійно звернутися до суду з позовом, оскільки має місце відсутність будівництва, а є лише фак встановлення об`єкта без фундаменту на приватній території, що не виключає можливість переміщення (перенесення) власником такого об`єкта. Таким чином міська рада не може втручатися в право приватної власності, оскільки об`єкт (надвірна вбиральна) знаходиться на земельній ділянці гр. ОСОБА_2 , яка перебуває у приватній власності, тому рекомендувала ОСОБА_1 самостійно звернутися до суду для захисту її прав. Просила позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі.

20.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

13.02.2024 представник позивачки ОСОБА_3 подала до суду заяву, згідно якої вимоги викладені у позовній заяві підтримала та просила таку задоволити в повному обсязі.

05.01.2024 представник Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області Вітрів І. подала до суду заяву зідно якої просила розгляд справи проводити у її відсутності, заяву підтримала та просила таку задоволити.

На підставі, ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписувальними засобами не здійснювалося.

Суд встановив:

Згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 30.01.2002, виданого на підставі рішення виконкому Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 24.12.2002 № 45, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно до акту обстеження нежитлової будівлі (надвірної вбиральні) від 22.06.2022, складеного комісією Миколаївської міської ради встановлено, що на земельній ділянці гр. ОСОБА_2 самочинно збудовано дерев`яну вбиральню фактичні розмірі 1 х 1.1 м. (без вигрібної ями); відстань від житлового будинку гр. ОСОБА_1 до самочинно встановленої вбиральні гр. ОСОБА_2 становить 2.5 м., що суперечить діючим стандартам і правилам; рекомендовано перенести дану споруду згідно діючого ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» таблиця 6.7 «Допустимі відстані від житлових будинків до господарських будівель і споруд».

Відповідно до листа Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області № В/147 від 30.06.2022 на заяву ОСОБА_1 вх. ЗВ № В/147 станом на 22.06.2022 комісією Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області було проведено виїзне засідання та встановлено факт недотримання допустимих відстаней від житлових будинків до господарських споруд гр. ОСОБА_2 , що порушує ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Гр. ОСОБА_2 рекомендовано перенести будівлю надвірної вбиральні на відстань, яка встановлена діючими будівельними нормами та правилами, дотримуватись правил добросусідства.

Згідно листа відділу архітектури та містобудування Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області № В/273 від 15.09.2022 встановлено, що відстань від житлових будинків до надвірних вбиралень, згідно діючих норм та правил становить 20,0 м.

Оцінка суду.

Так, в силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України унормовано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до приписів ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 391 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Судом встановлено, що у зв`язку з відмовою відповідачки ОСОБА_2 у добровільному порядку врегулювати конфлікт, позивачка ОСОБА_1 зверталася до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області із заявою про невиконання рекомендацій органу місцевого самоврядування та просила міську раду звернутися до суду з позовом про зобов`язання особи, яка здійснила самочинне будівництво провести відповідну перебудову, однак міська рада листом відповіддю від 27.01.2023 вказала, що не може втручатися в право приватної власності гр. ОСОБА_2 та рекомендує ОСОБА_1 звернутися до суду для захисту порушеного права позивачки.

Окрім того, позивачка зверталася і до державної інспекції архітектури та містобудування із заявою про зобов`язання ОСОБА_2 перенести надвірну вбиральну, розташовану в АДРЕСА_1 , однак отримала відповідь, згідно якої, у зв`язку із введенням воєного стану в Україні припинено проведення планових та позапланових заході державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

У постанові від 29.01.2020 по справі №822/2149/18 Верховний Суд сформував ряд ключових правових висновків щодо цієї категорії справ:

1) можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки;

2) в інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (а) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (б) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи (в) без належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).

У цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

Таким чином, у постанові від 29.01.2020 (справа №822/2149/18) Верховний Суд сформував правовий висновок проте, що обов`язковому знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва.

Частиною 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проєкту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проєкту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином, знесення самочинного будівництва, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови. Разом з тим, власник на підставі статей 391,376 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності в тому числі і знесення самочинного об`єкт нерухомості при доведеності факту порушення його прав таким будівництвом.

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що мотиви, якими позивачка обґрунтувала свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, то з відповідачки на користь позивачка слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 15, 376 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 провести перебудову самочинного нежитлового приміщення, а саме надвірної вбиральні, що розташована в АДРЕСА_1 шляхом перенесення даної будівлі на відстань 20 метрів від житлового будинку ОСОБА_1 , що розташований у АДРЕСА_1 та позначений в технічному паспорті під літерою А-2 загальною площею 89,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у справі у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області, місцезнаходження: вул. В.Великого 6, м. Миколаїв, Стрийський район, Львівська область, .

Повний текст рішення складено 23.02.2024.

Суддя Головатий А. П.