Справа № 351/414/23
Номер провадження №2/351/26/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Боднарук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Снятина в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30 серпня 2021 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області. Згідно з умовами вищезазначеного договору ОСОБА_4 отримав від позивача грошові кошти у розмірі 11000 Євро. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики повинен бути здійснений відповідачем не пізніше 30 січня 2023 року.

Однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. На даний час у позивача складне фінансове становище і їй потрібні кошти на вирішення сімейних проблем. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути їй кошти, однак він кошти не повертав. Офіційний курс НБУ іноземної валюти на 10.02.2023 відносно національної валюти України гривні 39, 382 грн. за 1,00 Євро. Станом на 10.02.2023, відповідно до інформації про курси валют, заборгованість відповідача за договором позики в національній валюті України становить 433 180 грн. Вказану суму заборгованості відповідач не повертає, уникає зустрічі, тому за захистом своїх прав та інтересів позивач вимушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов визнав частково, згоден на стягнення лише половини суми боргу, адже, як йому повідомив відповідач, гроші він витратив на потреби своєї сім`ї, зокрема свої та дружини, а тому вважає, що половину суми боргу має повертати його дружина.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором позики від 30.08.2021, посвідченим приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорцем М.Ф., ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 гроші у сумі 11 000, 00 Євро, що на день передачі грошей відповідає еквіваленту суми 348 700, 00 грн. за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Снятин Коломийського району Івано-Франківської області. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору (п. 1 договору).

Згідно з п. 2 договору позики сторони за цим договором домовились про те, що: договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 30 січня 2023 року. При цьому: повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквіваленту суми 11 000, 00 грн. Євро за середнім курсом продажу комерційних банків міста Снятин Коломийського району Івано-Франківської області (за вибором позикодавця) на день передачі грошей; виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах села Драгасимів Коломийського району Івано-Франківської області за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем.

Згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк України» № 108.061-10/24 від 10.02.2023, згідно з повідомленням Національного банку України про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, станом на 10.02.2023 курс Євро відносно гривні України становив 39,382 гривень за 1,00 Євро.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності на гроші у сумі 11 000 Євро, які він передав у власність відповідачу відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Щодо вирішення позовних вимог по суті, суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, а саме, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

З матеріалів справи судом вбачається та вважається доведеним факт укладання договору позики від 30.08.2021 між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 та отримання відповідачем від позивача 11 000 Євро, адже вказані обставини учасниками справи не оспорюються.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 виникли договірні правовідносини, які випливають із договору позики, відповідно до якого 30.08.2021 ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 гроші у сумі 11 000 Євро та зобов`язався повернути вказану суму у повному обсязі до 30.01.2023. Зазначений вище договір позики посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорцем М.Ф.

Проте, відповідач свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу у передбачений договором строк не повернув. Сума боргу за договором позики на день розгляду справи складає 11 000 Євро.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) зроблено правовий висновок про те, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має процесуальне право обирати валюту зобов`язання та пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ.

Як вбачається з договору позики від 30.08.2021 ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 11 000 Євро. Однак позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути на його користь заборгованість за договором позики від 30.08.2021 у сумі 433 180, 00 грн., яка за курсом НБУ станом на 10.02.2023 еквівалентна 11 000 Євро. Водночас суд вважає, що така вимога позивача відповідає вимогам закону та правовій позиції Верховного Суду, а позивач мав право на свій вибір пред`явити позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ.

За таких обставин суд вважає, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними.

Проте, перевіривши розрахунок суми боргу в гривневому еквіваленті за курсом НБУ, наведений позивачем у позові, суд вважає, що розрахунок здійснений позивачем помилково, адже 11 000 Євро (сума боргу) х 39,382 грн. (курс Євро відносно гривні України) = 433 202, 00 грн.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_3 , остання просить суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь суму боргу в гривневому еквіваленті за курсом НБУ у сумі 433 180, 00 грн., тобто у розмірі меншому від суми 433 202, 00 грн., розрахованої судом.

За таких обставин, враховуючи, що в силу принципу диспозитивності суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та стягнути на користь позивача суму більшу, ніж заявлена ним у позові, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг за договором позики в межах заявлених позовних вимог у сумі 433 180, 00 грн., у зв`язку з чим позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № ПН2705006 від 10.02.2023 про сплату судового збору у сумі 4 332, 10 грн. Проте, суд зазначає, що судовий збір сплачений позивачем у розмірі більшому, ніж належав до сплати за його позовну вимогу, а саме замість 4 331, 80 грн. сплачено на 4 332, 10 грн., тобто на 00 грн. 30 коп. більше, а тому вважає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 4 331, 80 грн.

Щодо заходів забезпечення позову, суд зазначає про таке.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2023 були вжиті заходи забезпечення позову та накладено арешт на все майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах суми позову у розмірі 433 180, 00 грн.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Отже, враховуючи, що судом ухвалюється рішення про задоволення позову, суд вважає, що заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, а у разі якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 158, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 30 серпня 2021 року у сумі 433 180 (чотириста тридцять три тисячі сто вісімдесят) грн. 00 коп., що станом на 10.02.2023 еквівалентно 11 000 (одинадцяти тисячам) Євро.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 4 331 (чотири тисячі триста тридцять одна)грн. 80 коп.

Заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2023 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 29 лютого 2024 року.

Суддя Іван ПОСОХОВ