П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Київ

Справа №761/7894/21

Провадження № 22-ц/824/5872/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 13 березня 2024 року

Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Євграфової Є.П.

секретаря Мандрики О.П.

сторони: позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Прокуратура м. Києва, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданою адвокатом Решком Стефаном Стефановичем та Київської міської прокуратури на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,-

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2016 року, ОСОБА_1 виправдано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції Прокуратурою м. Києва вирок було оскаржено у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.11.2018 року вирок суду першої інстанції було залишено без змін, а апеляційна скарга залишена без задоволення. В подальшому, не погоджуючись із вказаним рішенням суду Прокуратура м. Києва оскаржила його до суду касаційної інстанції. Постановою Верховного суду від 10.12.2020 року було відмовлено у задоволенні касаційної скарги Прокуратури м. Києва, залишено без змін вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції.

Таким чином, загальний строк перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом становить 7 років 9 місяців тобто 93 місяці. Під час перебування позивачки під слідством та судом, відносно неї були вжиті заходи кримінально-правового впливу. За таких обставин, просить суд стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку втрачений заробіток в розмірі 20 050, грн., витрат пов`язаних із розглядом справи 9 700 грн., компенсацію завданої незаконними діями Прокуратури м. Києва та незаконним проведенням УСБУ у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_1 заходів передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» моральної шкоди в розмірі 1 026 000 грн., витрат на оплату правничої допомоги 131 200 грн., а всього стягнути - 1 186 950,14 грн.

Провадження у справі було відкрито 02.03.2021 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Від представника позивача адвоката Решко С.С. надходили уточнення позовних вимог в частині збільшення суми позову за рахунок збільшення розміру моральної шкоди. Останній зазначив, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» мінімальний розмір заробітної плати станом на час розгляду справи (2023 рік) встановлений на рівні 6 500 грн. За таких обставин моральна шкода за час перебування під слідством та судом становить 93 х 6 500 грн. = 604 500 грн. Моральна шкода завдана застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання протягом 68 місяців становить 68 х 6 500 = 442 000 грн. Моральна шкода завдана проведеним обшуком становить 2 х 6 500 = 13 000 грн. Моральна шкода завдана проведенням НРСД аудіо - відео-контроль: 2 х 6 500 = 13 000 грн. Моральна шкода завдана проведенням НРСД зняття інформації з телекомунікаційних каналів (підслуховування): 2 х 6 500 = 13 000 грн. Моральна шкода завдана незаконним відстороненням від посади становить 2 х 6 500 = 13 000 грн. Моральна шкода за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне діяння 2 х 6 500 = 13 000 грн. Таким чином, загальний розмір заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1 становить 1 111 500 грн. Враховуючи наведене, просив суд стягнути на користь ОСОБА_1 загальний розмір відшкодування за шкоду завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та органу досудового розслідування внаслідок виправдання ОСОБА_1 , що складається з відшкодування втраченого заробітку, відшкодування витрат на правову допомогу, витрат пов`язаних із розглядом справи та відшкодування моральної шкоди - 1 272 450,14 грн.

Представник прокуратури м. Києва надав відзив на позовну заяву, за яким заперечує проти позову. Зазначає, що позивачем не надано належних документів на підтвердження розладів здоров`я, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством та судом. Відповідно до довідок Київської міської клінічної лікарні №4 від 08.02.2013 року №1896 та ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини АМН України» від 26.03.2013 року, позивач перебувала на лікуванні з 07.02.2013 року та 12.03.2013 року, тобто до початку строку перебування позивача під слідством і судом. Також, згідно витягу ДУ «Національний науковий центр радіаційної медицини АМН України» з медичної карти стаціонарного хворого №1568 вбачається, що позивач перебувала на лікуванні з 12.03.2013 року діагноз - хронічний аутоімунний тиреоїдин (встановлений позивачу з 2004 року) та Гіпотиреоз, середньої важкості. Водночас, гипотиреоз - обумовлене довготривалою, стійкою нестатністю гормонів щитоподібної залози. Відтак, позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження причинно-наслідковий зв`язку між незаконними діями відповідачів та завданою шкодою. При цьому доказів, як фізичного чи психічного впливу, що, за твердженнями позивача, призвело до вказаних негативних наслідків морального характеру, так і доказів на підтвердження самих фактів неможливості реалізації будь-яких звичок і бажань, порушень соціальних зв`язків, ОСОБА_1 до суду не надано. Таким чином, позивачем до Шевченківського районного суду м. Києва не надано жодних доказів, на підставі яких суд міг би встановити сам факт (наявність або відсутність) заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань, внаслідок незаконних дій відповідачів, а також доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями та завданою шкодою. Також у відзиві заперечують щодо витрат на правову допомогу адвоката, що була надана на стадії досудового розслідування та в судах на загальну суму 131 200,00 грн. Зазначають, що представник позивача - адвокат Решко С.С. мав можливість звернутись про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 131 200,00 грн. до суду, що розглядав кримінальну справу у першій інстанції. Крім того, вказують, що посилання адвоката Решко С.С., на прибуткові касові ордери, як на письмові докази сплати послуг за угодою про надання правової допомоги, не можливо, оскільки зазначений бухгалтерський - документ не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених положенням, зокрема, кореспондуючого рахунку бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції. Крім того, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 21.11.2018 вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2016, яким ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано, залишено без змін, а тому судове рішення апеляційної інстанції відносно останньої набрало законної сили також 21.11.2018 року. Тому кінцем перебігу строку перебування позивача під слідством і судом слід вважати 21.11.2018 року. Таким чином, ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом 68 місяців, а не 93 як то зазначив позивач.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) втрачений заробіток у розмірі 20 050 грн. 00 коп., витрати пов?язані з розглядом справи у розмірі 4 200 грн. 00 коп., витрати на оплату правової допомоги у розмірі 131 200 грн. 00 коп.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПІ НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 442 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у сумі 17 000 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Решко С.С. подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду змінити в частині відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності протягом 93 місяців у розмірі 604500 грн., скасувати рішення в частині відмови у позові та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути на користь позивача за рахунок державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду завдану незаконними діями Прокуратури м.Києва та незаконним проведенням УСБУ у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_1 заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» моральної шкоди у розмірі 507000 грн.

Зазначає, що рішення суду є частково правильним, Суд першої інстанції не врахував суттєвих обставин справи, допустив порушення норм матеріального права, що призвело до поспішних і частково помилкових висновків суду.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду, представником Київської міської прокуратури Гаврилюк О.М. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, рішення суду прийнято з поруденням норм процесуального права, судом не повно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи, на які посилався суд.

Правом надання відзиву на апеляційні скарги, передбечене ст.360 ЦПК України, учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Решко С.С. підтримали доводи своєї апеляційної скарги та заперечували проти доводів апеляційної скарги Київської міської прокуратури.

Представник Київської міської прокуратури Котляр Т.М. проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала та підтримала доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам Київський апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру

у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 цього Закону).

У справі що переглядається, встановлено що 04.02.2013 року ОСОБА_1 стала об`єктом проведення відносно неї оперативно-розшукових заходів аудіо - відео -, контроль, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

19.02.2013 року у помешканні ОСОБА_1 в Київській області проведено обшук, вилучено особисті речі та документи.

27.03.2013 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 відсторонено від посади в.о. генерального директора ДП «Агроінвест» строком на 2 міс.

27.03.2013 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_1 вжито запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який тривав до набрання вироком законної сили - 18.11.2018 р. (загалом 5 років 8 місяців або 68 міс.).

05.02.2014 року Прокуратурою м. Києва було розпочато кримінальне провадження № 000164 за ст. 368 ч. 3 КК України. 13.03.2013 року ОСОБА_1 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (ред. 07.04.2011). Санкція статті в редакції, що діяла на момент оголошення підозри передбачала позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2016 року, ОСОБА_1 виправдано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції Прокуратура м. Києва подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на вирок від 10.06.2016 року. Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.11.2018 року було залишено вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В подальшому, не погоджуючись і з вказаним рішенням апеляційної інстанції, Прокуратура м. Києва подала касаційну скаргу. Постановою Верховного суду від 10.12.2020 року було відмовлено у задоволенні касаційної скарги Прокуратури м. Києва, залишено без змін вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року.

Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на

2022 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі:

з 01 січня - 6 500,00 грн.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для неї настали у зв`язку із порушенням її прав, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що відшкодуванню підлягає моральна шкода в сумі 442 000 грн., тобто за 68 місяців перебування під слідством та судом до набрання вироком законної сили а саме 21.11.2018 року.

При цьому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про недоведення підвищеного ступеню страждань позивача від дії відносно неї заходів кримінально-правового впливу таких як: відсторонення від посади, вжиття відносно позивача запобіжного заходу, проведення обшуку.

Сам по собі факт перебування позивачки в рамках кримінального провадження у статусі спочатку підозрюваної, а потім підсудної, будучи в подальшому виправданою, вже завдає особі негативних наслідків у вигляді моральних страждань, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури щодо відшкодування неотриманого заробітку, оскільки суд першої інстанції в повній мірі дослідивши надані докази, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 втраченого заробітку в сумі 20050,14 грн.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до додатку №5 до угоди №4/02 про надання адвокатських послуг від 03 січня 2021 року, укладеного ОСОБА_1 та адвокатом Решко С.С. у зв`язку із завершенням розгляду справи в суді касаційної інстанції, виправданням клієнат, необхідністю представництва інтересів клієнта у питанні відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діялність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до умов п.4 Угоди сторони гонорар адвоката за участь у справі про відшкодування шкоди складає: 10000 грн. за вивчення матеріалів, підготовку та подачу позовної заяви про відшкодування шкоди; 5000 грн. за підготовку та подачу апеляційної скарги або заперечень на апеляційну скаргу; 2500 грн. за участь у судовому засіданні в суді першої або апеляційної інстанції; 1000 грн за судове засідання, що не відбулося з вини відповідача у випадку якщо зазделегідь не було повідомлено про відкладення судового розгляду; 10% бонус від присудженої суми відшкодування. Гонорар оплачується клієнтом на підставі акту виконаних робіт, протягом 5 днів з дати його підписання.

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт від 08 червня 2023 року, адвокат виконав а клієнт прийняв роботи згідно уголи про надання адвокатських послуг і гонорара становить 20000 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що позивачем було сплачено за надання правничої допомоги в рамках цивільної справи 17000 грн., дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування витрат на правничу допомогу саме в сумі 17000 грн. Позивачем рішення суду в цій частині не оскаржувалось.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури про безпідставніть стягнення витрат на правову допомогу в сумі 17000 грн., в рамках розглдяу даної цивільної справи, не знайшли свого підтвердження та віхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Разом з тим, колегія суддів заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 131200 грн. та витрат на проведення експертизи в сумі 4200 грн.

Як убачається з матеріалів справи, в рамках крмінального провадження, позивач ОСОБА_1 понесла витрати по сплаті вартості поліграфічного дослідження (експертизи) в сумі 4200 грн.

Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 встановлено, що для визначення розміру шкоди, передбаченої п. 4 ст.3 Закону, громадянин при винесенні виправдувального вироку протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

З викладеного слідує, що оскільки витрати на правову допомогу та витрати на проведення експертизи понесені у кримінальному провадженні то їх відшкодування регламентоване главою 8 КПК України.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу та витрати пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування чи судового провадження належать до процесуальних витрат.

Згідно зі ст. 125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

Відповідно до ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі №598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) та від 21 листопада 2018 року в справі 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), містяться висновки про те, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком; питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України; якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, розподіл витрат на правничу допомогу, яка була надана в рамках кримінального провадження та розгляду кримінальної справи має здійснювати суд, який ухвалював судове рішення у справі відповідно до норм КПК України.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи вказані вимоги позивача, не врахував вищенаведені позиції Великої Палати Верховного Суду та дійшов помилкового висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правничу допомогу та витрат на проведення експертизи, які були понесені нею у межах розгляду кримінального провадження.

У розумінні приведених норм законодавства та враховуючи судову практику Верховного Суду, яка є обов`язковою до застосування для судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року підлягає до скасування в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 131200,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, та витрат на проведення експертизи в сумі 4200,00 грн., сплачених в межах кримінального провадження з постановленням в цій частині нового рішення про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу та витрат на експертизу, які були понесені в рамках кримінального провадження постановлене із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; воно не може залишатися в законній силі, підлягає до скасування із ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні даних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Що стосується сплати судового збору в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що оскільки рішення в частині стягнення моральної шкоди та втраченого заробітку залишено без змін, то судові витрати за подачу апеляційних скарг слід залишити за особами, які подали апеляційні скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Решко Стефана Стефановича - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Київської міської прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2023 року - в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури м.Києва, Державної казначейської служби Українидо про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду- скасувати в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 131200,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, та витрат на проведення експертизи в сум 4200,00 грн. та постановити в цій частині нове судове рішення. яким відмовити в задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

Є.П. Євграфова