Справа №470/1471/13
Провадження № 22-ц/812/508/24
У Х В А Л А

25 березня 2024 року Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Базовкіної Т.М.

суддів: 1) Царюк Л.М.,

2) Яворської Ж.М.,

розглянувши апеляційну представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2014 року, постановлену за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2014 р. позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задоволені.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,45 гектарів, що розташована на території Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, та належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії I-МК № 024617, виданого 05 січня 2000 р. Калузькою сільською радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1302.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, 22 лютого 2024 р. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його опікун ОСОБА_2 , оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 заявив клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 є недієздатною особою та про оскаржуване рішення не знав. ОСОБА_2 як його опікун визначений рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2022 р., дізнався про оскаржуване рішення лише нещодавно.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 березня 2024 р. апеляційна скарга представника відповідача залишена без руху для надання заяви про поновлення строку з зазначенням інших поважних причин його пропуску з наданням відповідних доказів щодо цього та витребувано матеріали цивільної справи з метою перевірки доводів заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

12 березня 2024 р. вказана цивільна справа надійшла на адресу апеляційного суду.

18 березня 2024 р. ОСОБА_2 надав на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 04 березня 2024 р. заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 не може бути відкрито виходячи з наступного.

У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду крім вже зазначених причин пропуску строку ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до довідки від 11 жовтня 2021 р. №01-1747, яка була додана до його апеляційної скарги, вже з 25 липня 2006 р. ОСОБА_1 мав діагноз «Гострий поліморфний психотичний розлад без синдрому шизофренії». Згідно з Випискою із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 14 лютого 2012 р. №110 він був інвалідом 2 групи безстроково внаслідок вживання психоактивних речовин із зниженням когнітивних функцій. З 2006 р. - знаходився на обліку у лікаря - психіатра Березнегуватської ЦРЛ та вже у 2006 р. мав серйозний психічний розлад. Як записано у Довідці з 2006 р. по 2018 р. хворий ОСОБА_1 перебував на лікуванні тривалий час у Відділенні спецпсихдопомоги КНП «МОЦПЗ» МОР. Таким чином, станом на 15 січня 2014 р. це була психічно хвора людина, яка вже на той час не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тобто ОСОБА_1 не орієнтувався у часі та просторі та не сприймав реально події, які відбувалися. Про дату та час судового засідання Березнегуватським районним судом ОСОБА_1 повідомлено не було. Вже на той час ОСОБА_1 фактично був недієздатним. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був психічно хворою людиною, представляти його інтереси в суді повинен був законний представник або адвокат, який під час розгляду цивільної справи Березнегуватським районним судом залучений до участі у справі не був. У даному випадку при прийнятті судом зазначеного рішення права психічно хворого ОСОБА_1 були грубо порушені, оскільки йому не було повідомлено про час та місце розгляду справи і не залучено до неї його представника. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що про відповідне рішення суду він дізнався лише у 2023 р., вважає, що позивачка ОСОБА_3 оформила незаконно спадщину на земельну ділянку нотаріально, порушивши при цьому права свого недієздатного брата. До січня 2023 р. представляти інтереси ОСОБА_1 ОСОБА_2 взагалі не міг, оскільки у нього не було повноважень на це, тому що опікуном його призначили у грудні 2022 р. Також представник відповідача зауважив, що відповідач є особою, не повідомленою про розгляд справи, а суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Посилаючись на викладене представник відповідача зазначав, що відповідач пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду з поважних причин та просив його поновити.

Згідно з ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що за відсутності виключних випадків сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

В контексті наведеної статті під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній).

Вказаний висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішенням було ухвалено у відсутність учасників справи. Так, згідно зворотного повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_1 отримав повістку про розгляд справи 01 січня 2014 р. (а.с.26). На а.с.29 міститься заява від ОСОБА_1 , в якій він просив позов задовольнити та розглянути справу без його участі. Крім того, згідно супровідного листа на а.с. 34, копію повного тексту оскаржуваного рішення було надіслано судом 21 січня 2014 р., а отримана ОСОБА_1 01 лютого 2014 р. (а.с.35). До того ж, на час ухвалення оскаржуваного рішення згідно довідки до Акту огляду МСЄК від 14 лютого 2013 р. відповідач є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням строком до 01 березня 2015 р.

З огляду на зазначене ОСОБА_1 не може вважатись таким, що не був повідомлений про ухвалене рішення судом першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення Березнегуватським районним судом Миколаївської області від 15 січня 2014 р. Повний текст судового рішення складено того ж дня. Зі змісту судового рішення вбачається, що воно не є заочним рішенням. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду було оприлюднене в реєстрі 22 січня 2014 р. Крім того, як вбачається з тексту копії рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2022 р., ОСОБА_1 визнано недієздатним та встановлено опіку, призначено ОСОБА_2 його опікуном. Тобто, з цього часу інтереси ОСОБА_1 вже міг представляти ОСОБА_2 , як зазначено ним самим у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подана 22 лютого 2024 р., тобто поза межами річного строку.

Беручи до уваги обізнаність відповідача про розгляд справи судом першої інстанції, подачу заяви про розгляд справи у його відсутність та визнання позову, то для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є лише одна підстава виникнення обставин непереборної сили, проте представником відповідача у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження про таке зазначено не було, тому виключні випадки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту рішення суду також відсутні.

Враховуючи імперативний характер положень частини другої статті 358 ЦПК України та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, то суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Отже, вирішувати доводи заяви про поновлення строку щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження немає законних підстав, так як ці доводи перевіряються після дотримання тридцятиденного строку на оскарження, а не річного.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний висновок про застосування норми права у подібних відносинах міститься в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

За таких обставин, враховуючи, що апеляційна скарга подана після спливу одного року, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2014 року необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська