ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» січня 2024 року

м. Харків

справа № 642/2757/23

провадження № 22ц/818/210/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н.П, Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року в складі судді Грінчук О.П.

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, стягнення пені за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 грудня 2007 року вона з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 021 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на її утриманні.

Зазначила, що відповідач сплачує аліменти на підставі нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на дітей від 26 квітня 2021 року в сумі по 2 500,00 грн на дитину. Цим договором вирішено питання про місце проживання дітей.

Вказала, що підставою для зміни способу стягнення аліментів та стягнення аліментів в сумі від усіх доходів відповідача є те, що він офіційно працевлаштований, здатний утримувати дітей, а вона є непрацездатною.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину, яка потребує догляду. Доходу вона не має. У власності ОСОБА_2 наявні два автомобілі: CHEVROLET VOLT, 2014 року випуску, та MITSUBISHI PAJERO, 2007 року випуску, квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилалася на те, що у 2022 році відповідач сплачував аліменти на підставі договору від 26 квітня 2021 року із затримкою. У зв`язку з цим на суму несвоєчасно виплачених аліментів нараховано пеню, яка складає 22 650,00 грн.

Зазначила, що оскільки у договорі від 26 квітня 2021 розмір аліментів визначався в твердій сумі, то розмір аліментів підлягає індексації, у зв`язку з чим заборгованість з індексації аліментів складає 4 553,72 грн.

Вказала, що окрім постійних витрат на утримання дітей вона понесла додаткові витрати на утримання дітей. Так, вона понесла або має понести такі витрати: 1 200,00 грн - медичне обстеження хребта ОСОБА_3 ; 1 100,00 грн - за обстеження ОСОБА_3 в Товаритсві з обмеженою відповідальністю «Британський офтальмологічний центр»; 4 408,80 грн - на придбання спеціальних окуляр через погіршення зору ОСОБА_3 ; 119 900,00 грн за стоматологічні послуги фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 для ОСОБА_3 . Отже, відповідач має понести половину цих витрат на загальну суму 63 304,40 грн.

Просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлений договором про сплату аліментів на дітей від 26 квітня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. (реєстровий номер 2028) шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з пені за прострочення виплати аліментів в сумі 22 650,00 грн, заборгованість з індексації аліментів в сумі 4 553,72 грн та додаткові витрати на утримання дитини в сумі 63 304,40 грн; стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 500,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір індексації аліментів за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року в розмірі 4 553,72 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% понесених витрат, а саме в розмірі 1 150,00 грн; в іншій частині в задоволенні вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 169,10 грн.

На вказане рішення ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати в частині, в якій суд відмовив у задоволенні позовних вимог, постановити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Не врахував того, що наразі аліменти сплачуються в розмірі 2 500,00 грн на дитину, що є недостатнім для їх утримання. Водночас, відповідач є військовослужбовцем, отже навіть у разі присудження 1/3 від його доходів розмір аліментів збільшиться. Зазначила, що нею надані докази погіршення її матеріального стану, відсутність доходів, розрахунок пені, виписки з карткового рахунку, які підтверджують правильність розрахунку. Жодних заперечень щодо його змісту від відповідача не надходило. Обов`язку звертатися за примусовим стягненням аліментів жодна норма права для неї не встановлює. Суд власного розрахунку в рішенні не навів. Посилалася на те, що саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Вважала, що додані докази повністю доводили або понесення витрат, або необхідність додаткових витрат.

19 грудня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилався на те, що визначену договором суму аліментів на дітей він сплачував. Умовами договору від 26 квітня 2021 року прямо передбачений досудовий порядок вирішення питань щодо невиконання батьком умов договору, але позивачкою не здійснено жодних дій щодо досудового врегулювання спірного питання щодо сплати аліментів та додаткових витрат. Також цим договором не передбачено можливості зміни саме способу стягнення аліментів, а передбачена лише можливість щодо зміни їх розміру. Чинним законодавством не передбачено можливості зміни способу стягнення аліментів, визначених нотаріально посвідченим договором. Зазначив, що позивачкою до позову не додано розрахунку заборгованості, проведеного державним/приватним виконавцем на підтвердження наявності заборгованості зі сплати аліментів із зазначенням днів прострочення, сум сплачених аліментів повністю, частинами або авансом наперед, зарахування сум в попередні місяці тощо. Крім того доведенню підлягає те, що несплата чи несвоєчасна сплата аліментів відбулась з вини батька. Вказав, що у зв`язку із проходженням ним військової служби він не завжди має можливість своєчасно здійснювати перекази грошових коштів на утримання дітей та в разі несвоєчасності сплати аліментів в цьому не має його вини. Посилався на те, що позивачкою не надано належних доказів того, що додаткові витрати в розмірі 4 408,08 грн на придбання окулярів саме для його дитині, а не для позивачки. Вважав безпідставні витрати в сумі 119 900,00 грн за стоматологічні послуги, оскільки відсутні докази необхідності такого лікування та всіх складових плану лікування. Також, ця сума значно більше ніж звичайні ціни на вказаного типу стоматологічних послуг та взагалі надані копії документів викликають сумнів в їх справжності. Стверджував, що позивачка після народження дитини від іншого чоловіка, перестала приділяти їхнім спільним дітям необхідної уваги, в результаті чого він після отримання згоди дітей має бажання, щоб діти мешкали разом із ним та щоб він повністю забезпечував усім необхідним.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду лише в частині відмовлених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції в іншій частині рішення суду не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами підстав для зміни способу стягнення аліментів, пені за прострочення аліментів, стягнення суми для придбання спеціальних окулярів та стоматологічні послуги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01 грудня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6, зворот-7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано, прізвище ОСОБА_7 змінено на « ОСОБА_8 » (а.с.5-6).

26 квітня 2021 року між ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. за № 2028, за умовами якого за домовленістю батьків, обов`язок батька сплачувати на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2 500,00 грн на кожну дитину, а разом 5 000,00 грн на дітей щомісяця. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я матері рахунок.

Пунктом 3 договору передбачено, що батьки домовились, що до досягнення ОСОБА_4 десятирічного віку дитина буде проживати разом з матір`ю. Після досягнення ОСОБА_4 десятирічного віку місце проживання дитини визначатися за спільною згодою батьків та дитини. Батьки разом з ОСОБА_3 домовились, що до досягнення чотирнадцятирічного віку вона буде проживати разом з матір`ю.

Пунктом 6 договору визначено, що у разі невиконання батьком своїх обов`язків за даним договором, аліменти та/або додаткові витрати на дітей з нього можуть стягуватись на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до пункту 8 договору, розмір аліментів, визначений в договорі, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, поліпшення або погіршення стану здоров`я когось з батьків та в інших випадках.

Пунктом 9 договору передбачено, що у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 1% від несплаченої суми аліментів за кожен день прострочення зобов`язання (а.с.28).

ОСОБА_1 надано в якості доказів на стягнення додаткових витрат наступні документи:

інструкція отримання результатів щодо пацієнта ОСОБА_3 та квитанцію від 28 лютого 2023 року про сплату 1 200,00 грн за надані послуги панорама хребта (а.с.13);

виписка із медичною карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27 червня 2022 року, діагноз обидва ока міопія слабкого ступеня, з позначкою про сплату таких послуг на суму 1 100,00 грн (а.с.14);

чек на придбання двох оптичних лінз від 02 липня 2022 року на суму 4 408,80 грн та замовлення цих лінз від 02 липня 2022 року (а.с.15);

довідка Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» від 03 березня 2023 року про те, що ОСОБА_3 , 2008 року народження, зверталася за консультацією з приводу ідіопатичний сколіоз 1 ст., двобічна плосковальгусна деформація обох стоп (а.с.16);

консультативний висновок психолога від 11 жовтня 2022 року, пацієнт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17);

попередній план лікування від 16 березня 2023 року, пацієнт ОСОБА_3 , лікар ОСОБА_5 (лікування за допомогою металевих самолікуючих брекітів) загальна сума 119 900,00 грн (а.с.17 зворот-18).

З витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 11 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. До виконання обов`язків наказано приступити з 11 травня 2022 року (а.с.69).

Матеріали справи свідчать про те, що у власності ОСОБА_2 наявні два автомобілі: CHEVROLET VOLT, 2014 року випуску, та MITSUBISHI PAJERO, 2007 року випуску, квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

При цьому, за договором купівлі-продажу від 19 червня 2018 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_10 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44-45).

Від іншого шлюбу у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7 зворот).

За відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дохід ОСОБА_1 за 2022 рік становить 11 666,86 грн (а.с.8).

З виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 сплачував аліменти, а саме: 20 січня 2022 року 2 500,00 грн; 20 січня 2022 року 2 500,00 грн; 17 лютого 2022 року 5 000,00 грн; 01 серпня 2022 року 5 000,00 грн; 31 серпня 2022 року 5 000,00 грн; 26 вересня 2022 року 5 000,00 грн; 13 жовтня 2022 року 5 000,00 грн; 14 жовтня 2022 року 5 000,00 грн; 09 листопада 2022 року 5 000,00 грн; 10 листопада 2022 року 5 000,00 грн; 20 грудня 2022 року 5 000,00 грн; 23 грудня 2022 року 5 000,00 грн (а.с.11).

З виписки з карткового рахунку ОСОБА_2 вбачається, що на виконання умов договору про сплату аліментів на дітей він сплачував аліменти, а саме: 13 червня 2021 року 2 512,56 грн та 2 512,56 грн; 11 липня 2021 року 2 512,56 грн та 2 512,56 грн; 12 серпня 2021 року - 2 512,56 грн та 2 512,56 грн; 15 вересня 2021 року 2 512,56 грн та 2 512,56 грн; 08 жовтня 2021 року 2 512,56 грн та 2 512,56 грн; 16 грудня 2021 року - 5 025,13 грн; 20 січня 2022 року 2 512,56 грн та 2 512,56 грн; 17 лютого 2022 року 5 025,13 грн; 01 серпня 2022 року 5 025,13 грн; 31 серпня 2022 року 5 025,00 грн; 26 вересня 2022 року 5 025,13 грн; 13 жовтня 2022 року 5 025,13 грн; 14 жовтня 2022 року 5 025,13 грн; 09 листопада 2022 року 5 025,13 грн; 10 листопада 2022 року 5 025,13 грн; 20 грудня 2022 року 5 025,13 грн; 23 грудня 2022 року 5 025,13 грн; 19 січня 2023 року 5 025,13 грн; 21 січня 2023 року 5 025,13 грн; 17 лютого 2023 року 5 025,13 грн; 14 березня 2023 року 5 025,13 грн; 07 квітня 2023 року - 5025,13 грн; 12 травня 2023 року 5 025,13 грн (а.с.47-50).

За розрахунком ОСОБА_1 розмір пені становить 22 650,00 грн (а.с.12).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 189 СК України встановлено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що з 01 грудня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано, прізвище ОСОБА_7 змінено на « ОСОБА_8 ».

26 квітня 2021 року між ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С. Ю. за № 2028, за умовами якого за домовленістю батьків, обов`язок батька сплачувати на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2 500,00 грн на кожну дитину, а разом 5 000,00 грн на дітей щомісяця. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я матері рахунок.

Звертаючись до суду з вимогами щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлений договором про сплату аліментів на дітей від 26 квітня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. (реєстровий номер 2028) шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, ОСОБА_1 посилалася на погіршення свого матеріального стану у зв`язку із народженням дитини від іншого чоловіка, а відповідач офіційно працевлаштований, здатний утримувати дітей та має у власності як рухоме, так і нерухоме майно.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто вказаною нормою законодавець передбачив можливість зміни способу стягнення аліментів лише щодо аліментів, визначених саме рішенням суду.

Однак, в даному випадку розмір аліментів визначений на підставі нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на дітей. При цьому, чинним законодавством не передбачено можливості зміни способу стягнення аліментів, встановлених нотаріально посвідченим договором.

Вказаний договір є чинним, сторони в ньому передбачили умови сплати аліментів та відповідальність в разі порушення таких умов.

В свою чергу, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Проте, ОСОБА_1 в даній позовній заяві з урахуванням уточнень вимог щодо внесення змін до договору про сплату аліментів на дітей від 26 квітня 2021 року в частині розміру аліментів не заявляла, також не заявляла вимог щодо збільшення розміру аліментів.

Також, ОСОБА_1 не надано відомостей про дохід відповідача, у зв`язку з чим неможливо стверджувати, що такий спосіб стягнення аліментів, на який вона просить змінити, є саме збільшенням розміру аліментів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів, визначених договором між батьками, задоволенню не підлягає, так як не ґрунтується на вимогах закону.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у разі зміни майнового стану платника аліментів ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних з нього аліментів.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості пені за прострочення виплати аліментів, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 372/3260/20 (провадження № 61-8523св22).

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості з пені за прострочення виплати аліментів ОСОБА_1 посилалася на те, що у 2022 році ОСОБА_2 сплачував аліменти на підставі договору від 26 квітня 2021 року із затримкою, у зв`язку з цим на суму несвоєчасно виплачених аліментів нараховано пеню та зазначила період з травня 2022 року по грудень 2022 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 у вказаний період сплачував аліменти із затримкою та повністю погасив його на кінець грудня 2022 року, що також не заперечується позивачкою.

В свою чергу ОСОБА_2 вказував на те, що у зв`язку із проходженням ним військової служби він не завжди має можливість своєчасно здійснювати перекази грошових коштів на утримання дітей та в разі несвоєчасності сплати аліментів в цьому не має його вини.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 на підставі Указу Президента України «Про проведення мобілізації» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. До виконання обов`язків наказано приступити з 11 травня 2022 року.

Тобто, саме з травня 2022 року з місяця мобілізації ОСОБА_2 прослідковується прострочення сплати аліментів, яка до кінця року була повністю погашена.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не довела позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2022 року по грудень 2022 року в сумі 22 650,00 грн.

У зв`язку з чим і доводи її апеляційної скарги щодо цього є необгрунтованими.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини на стоматологічні послуги та придбання спеціальних окулярів та лінз, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19).

Як на підтвердження додаткових витрат на стоматологічні послуги для ОСОБА_3 в розмірі 119 900,00 грн, які вона планує понести, ОСОБА_1 надала лише роздруківку попереднього плану лікування ОСОБА_3 . При цьому, не надано жодного доказу необхідності такого лікування та всіх складових плану лікування.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог дійшов правильного висновку про відмову у стягненні додаткових витрат на утримання дитини на стоматологічні послуги у зв`язку з недоведеністю позивачкою заявлених нею цих позовних вимог. Крім того, позивачка не довела можливість відповідача сплачувати такі витрати.

Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо додаткових витрат на придбання окулярів та лінз в розмірі 4 408,80 грн, суд першої інстанції виходив з того, що згідно копії замовлення та квитанції на придбання окулярів та лінз на суму 4 408,80 грн, клієнтом та пацієнтом є ОСОБА_7 , тобто позивачка. Доказів щодо придбання таких окулярів для пацієнта ОСОБА_3 позивачкою не надано.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки з виписки із медичною карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27 червня 2022 року, вбачається, що дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз обидва ока: міопія слабкого ступеня та зазначено Sph -2,75, -2,5 (що позначає який оптичної сили потрібні лінзи). У чеку на придбання двох оптичних лінз від 02 липня 2022 року на суму 4 408,80 грн та замовлення цих лінз від 02 липня 2022 року, також зазначено аналогічну позначку оптичної сили лінзи.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 надано належні та достатні докази щодо купівлі медичних предметів для лікування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , медичне призначення лікаря, що вказує на необхідність вжиття заходів стосовно її лікування.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки витрати, які понесла позивачка зумовлені негативними фактами (хвороба), що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи майновий стан ОСОБА_2 , а також те, що вказані витрати є додатковими витратами на дитину, викликані особливими обставинами, а саме необхідність додаткових витрат на лікування дитини, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину зазначеної суми (4 408,80 грн /2) у розмірі 2 204,40 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на зазначені обставини, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні з задоволенням позову тільки в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 2 204,40 грн додаткових витрат. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишається без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено (8,74% від позовних вимог), тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 93,83 грн та за подачу апеляційної скарги в розмірі 140,75 грн, а всього в розмірі 234,58 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року в оскаржуваній частині змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення додаткових витрат в розмірі 2 204, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 204,40 грн додаткових витрат.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 234,58 грн судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 24 січня 2024 року.