ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/4925/21 Номер провадження 22-ц/814/1410/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2023 року, ухвалене суддею Яковенко Н.Л., повний текст рішення складено 08 грудня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, третя особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якому просила судвизнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 32/100 частин житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є рідною тіткою з боку батька позивача ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_4 ). Після її смерті відкрилася спадщина, що складу якої входить 32/100 частин у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 . Позивач вказувала, що є спадкоємцем майна померлої за заповітом від 16.10.2010 року, у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом звернення 10.05.2017 року з відповідною заявою до нотаріуса, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено із-за встановлених розбіжностей між наданими позивачем документами, відомостями БТІ, технічним паспортом на будинок, що унеможливлює ідентифікувати об`єкт нерухомого майна та визначити належну спадкодавцеві частку. З цих підстав змушена звернутися до суду за місцем знаходження спадкового майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 21.10.2021 року о 9 год. 30 хв. (а.с. 30).

22.02.2022 року позивач ОСОБА_1 подала позовну заяву (уточнену) з додатками, з аналогічними вимогами (а.с. 59-74).

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей.

Відповідно до даного розпорядження, справи, які перебували у провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

26.04.2023 року справа № 642/4925/21 надійшла на розгляд до Київського районного суду м. Полтави (а.с. 77).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.05.2023 року справу прийнято до провадження судді Яковенко Н.Л., призначено підготовче судове засідання на 11-00 год. 12.09.2023 року (а.с. 78).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12.09.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 , закрито підготовче провадження в даній справі (а.с. 95-96).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на 32/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Встановивши фактичні обставини у справі, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем майна за заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у встановленому законом порядку прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом шляхом звернення до нотаріальної контори позбавлена можливості, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захистові. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд прийшов до висновку за необхідне визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на 32/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного дослідження судом першої інстанції доказів, неправильного встановлення обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що житловий будинок літ. Б-1, будівля літ. Б1-1, житловий будинок літ. Г-1 зруйновані. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15.11,2001 року встановлено право власності ОСОБА_3 на 32/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідно до інформаційної довідки, виданої КП «Харківське МБТІ» житлові будинки літ. А-1, Б-1, Г-1 з надвірними будівлями, де після прийняття житлового будинку літ. Г-1 в експлуатацію згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Харків від 02.01.1980 року №3/2, ідеальні частки не перерозподілялися. Згідно інформаційної довідки, виданої КП «Харківське МБТІ», та ТОВ «Сітітехгруп» від 08.01.2020 року щодо фактичної наявності та технічної характеристики об`єкту нерухомості, житловий будинок літ. Б-1, у тому числі напівзруйнована будівля літ. Б-1, та житловий будинок літ. Г-1 зруйновані. Отже кількість житлових будинків відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15.11.2001 року та фактичної наявності не співпадає. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформація щодо житлового будинку літ. А-1 з прибудовами «а» і «а2» з відповідною частиною надвірних будівель і господарських споруд відсутня. Вказує, що відповідно до наявних матеріалів справи, кількість житлових будинків відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15.11.2001 року та фактичної наявності не співпадає, відповідно до цього ідентифікувати об`єкт нерухомого майна неможливо. У матеріалах справи наявна розбіжність між наданими спадкоємцем документами на частку житлового будинку.

У відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 27.11.2023 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 176-179) та були доставлені до електронних кабінетів. 19-21 лютого 2024 року до апеляційного суду надійшли заяви позивача ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі. Заяви та клопотання про відкладення справи розглядом від відповідача до апеляційного суду не надходили. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , 1939 року народження (а.с. 11).

За життя ОСОБА_3 16.10.2010 року склала заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

За інформацією Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» об`єкт нерухомого майна: житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «Г-1» з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., р. №2287, частка складає 1/2; ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15.11.2001 року, частка складає 32/100; та ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого Другою Харківською державною нотаріальною конторою р. №4-1035, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22.02.2001 року, частка складає 18/100 (а.с. 15).

Отже, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до складу спадкового майна належить 32/100 частки в праві власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за заповітом.

Дослідженими у справі доказами встановлено, що Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу №158/2017, із заявою про прийняття спадщини звернулася позивач ОСОБА_1 , інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не подавалися.

Постановою державного нотаріуса Другої Харківської міською державної нотаріальної контори від 13.10.2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 32/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невизначеністю дійсного розміру належної їй частки вищезгаданого нерухомого майна (а.с. 25).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261, 1262 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом права власності на 32/100 частин житлового будинку з частиною надвірних будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 (а.с. 11).

За життя ОСОБА_3 16.10.2010 року склала заповіт, згідно з яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_6 (у шлюбі ОСОБА_5 ) (а.с. 9,12).

За інформацією Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» об`єкт нерухомого майна: житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1», літ. «Г-1» з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., р. № 2287, частка складає 1/2; ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15.11.2001, частка складає 32/100; та ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого Другою Харківською державною нотаріальною конторою р. № 4-1035, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22.02.2001, частка складає 18/100 (а.с. 15).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15.11.2001 року за ОСОБА_3 визнано у порядку спадкування за заповітом право власності на 32/100 житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 10).

З мотивувальної частини цього рішення суду слідує, що ОСОБА_3 проживала у вище вказаному домоволодінні з 1982 року, у ньому зареєстрована. ЇЇ матері ОСОБА_7 на праві приватної власності належало 32/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 матері її дочка ОСОБА_3 вступила у спадщину, оскільки за життя ОСОБА_7 склала заповіт, в якому все своє майно заповіла дочці ОСОБА_3 , проте, остання не могла оформити спадщину в нотаріальній конторі у зв`язку з тим, що у свідоцтві про її народження матір`ю записана ОСОБА_7 , а у договорі дарування власником будинку була вказана ОСОБА_8 .

Отже, по справі вбачається, що 32/100 частка домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , (без зазначення конкретних об`єктів нерухомого майна, які припадають на цю частку) раніше на підставі договору дарування належала ОСОБА_7 , яка за заповітом перейшла у власність ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 15.11.2001 року, та відповідно до заповіту ОСОБА_3 від 16.10.2010 року позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем вказаної частки домоволодіння.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за заповітом, до складу якого входить 32/100 частка домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Другої Харківської міською державної нотаріальної контори від 13.10.2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 32/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невизначеністю дійсного розміру належної їй частки вище згаданого нерухомого майна (а.с. 25).

Як вбачається по справі, співвласниками житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 - у розмірі 32/100 часток та ОСОБА_2 у розмірі 68/100 часток (1/2 +18/100).

По справі також вбачається, що спір між співвласниками вказаного домоволодіння за життя ОСОБА_3 був відсутній. Також у матеріалах справи відсутні дані про те, що спірне домоволодіння ділилося між його колишніми співвласниками з визначенням за кожним конкретних об`єктів нерухомого майна. У разі виникнення спору між співвласниками домоволодіння з приводу його реального поділу, визначення ідеальних часток тощо, то він може бути вирішений судом за участю кожного із співвласників. У даній справі предметом спору є визнання за позивачем права власності на частку у домоволодінні за заповітом (без зазначенням конкретних об`єктів спадкового майна, яке припадає на цю частку).

Виходячи з того, що потенційно цивільно-правовий спір можливий лише між співвласниками домоволодіння з приводу розміру часток у домоволодінні, права користування земельною ділянкою тощо, то саме співвласники домоволодіння будуть належними сторонами спору. У даному випадку співвласник ОСОБА_2 притягнутий судом до участі у справі в якості третьої особи, рішення суду ним не оскаржено, ОСОБА_2 не заявляє про порушення його прав під час розгляду справи у суді першої інстанції, що вказує на його згоду з рішенням суду.

Позивачем ОСОБА_1 позов пред`явлено до відповідача Харківської міської ради, на що колегія суддів звертає увагу, хоча у даному випадку відсутні підстави вважати, що права чи законні інтереси позивача порушуються діями чи бездіяльністю саме цього відповідача, тобто, що саме цей відповідач порушує права позивача та повинен відповідати за позовом, оскільки спірне домоволодіння належить на праві спільної часткової власності його співвласникам ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , і Харківська міська рада до цього переліку не входить.

Оскільки інші учасники справи не заявляють про порушення їх прав при розгляді судом першої інстанції даної справи, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для виходу за межі апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що житловий будинок літ. Б-1, будівля літ. Б1-1, житловий будинок літ. Г-1 зруйновані, що відповідно до інформаційної довідки, виданої КП «Харківське МБТІ» житлові будинки літ. А-1, Б-1, Г-1 з надвірними будівлями, де після прийняття житлового будинку літ. Г-1 в експлуатацію згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Харків від 02.01.1980 року №3/2, ідеальні частки не перерозподілялися, що згідно інформаційної довідки, виданої КП «Харківське МБТІ», та ТОВ «Сітітехгруп» від 08.01.2020 року щодо фактичної наявності та технічної характеристики об`єкту нерухомості, житловий будинок літ. Б-1, у тому числі напівзруйнована будівля літ. Б-1, та житловий будинок літ. Г-1 зруйновані, тобто, кількість житлових будинків відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15.11.2001 року та фактичної наявності не співпадає, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у даному випадку відсутнє порушення прав та законних інтересів саме Харківської міської ради. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Харківська міська рада не заявляє про перебування у складі спірного домоволодіння самочинних (незаконних) об`єктів нерухомого майна, що виключає у такому випадку можливість визнання за позивачем права власності. У даному випадку спірне домоволодіння перебуває на праві спільної часткової власності двох фізичних осіб. Також колегія суддів звертає увагу, що рішенням суду від 15.11.2001 року визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування за заповітом право власності на 32/100 часток спірного домоволодіння, тобто без конкретизації об`єктів нерухомого майна. Руйнування об`єктів нерухомого майна чи їх фізична відсутність не є доказом відсутності в особи права власності на це майно, яке має державну реєстрацію, та яке може бути власником (з дотриманням вимог закону) відбудоване, відновлене, реконструйоване тощо. У даному випадку за умови відсутності спору з іншим співвласником домоволодіння ОСОБА_2 є можливим задоволення позову задля здійснення новим власником ОСОБА_1 своїх спадкових прав з метою збереження приватного житлового фонду, належного його утримання та запобігання подальшому руйнуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформація щодо житлового будинку літ. А-1 з прибудовами «а» і «а2» з відповідною частиною надвірних будівель і господарських споруд відсутня, що відповідно до наявних матеріалів справи, кількість житлових будинків відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15.11.2001 року та фактичної наявності не співпадає, відповідно до цього ідентифікувати об`єкт нерухомого майна неможливо, що у матеріалах справи наявна розбіжність між наданими спадкоємцем документами на частку житлового будинку, то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду, оскільки розбіжності можуть бути усунені дійсним власником спадкового майна шляхом звернення до відповідних органів з вказаних питань для приведення правовстановлюючих документів у належний стан та шляхом здійснення відповідної державної реєстрації нерухомого майна. У разі виникнення будь-якого спору між співвласниками домоволодіння, то він може бути вирішений судом.На даний час із-за відсутності визнання за позивачем права на спадкове майно, яке вона прийняла шляхом подачі заяви до нотконтори, вона позбавлена реальної можливості здійснювати свої права відносно успадкованої частки у домоволодінні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов