Справа №613/1718/23 Провадження № 2/613/121/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Нагорної С.П.,

представника позивача - Середи А.П.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 613/1718/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту ОСОБА_3 , позивачка), в інтересах якої дії представник позивача адвокат Середа Анна Петрівна, звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , відповідач), у якому просить: 1) стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви; 2) допустити негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 17.02.2018 по 21.04.2020 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 21.04.2020. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю.

Вказала, що починаючи з квітня 2020 року син повністю перебуває на її утриманні, відповідач ухиляється від участі в утриманні та вихованні спільного сина. Інших дітей, непрацездатних дружини та батьків відповідач не має. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від свого обов`язку по утриманню дитини, ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 07.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.11.2023 представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову, в якій представник позивача просить суд: 1) стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви; 2) допустити негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць; 3) стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час, а саме з квітня 2020 року в розмірі 43284,50 грн.

В обґрунтування заяви про зміну предмету позову представник позивача послалась на ч.2 ст.191, ч.1 ст.194 Сімейного кодексу України та зазначила, що дитина ОСОБА_4 з квітня 2020 року перебуває на повному утриманні матері ОСОБА_3 .. Факт неодноразових звернень позивачки до відповідача з проханням про сплату аліментів на дитину та ухилення відповідача від сплати аліментів підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 , щодо якої позивачкою заявлено клопотання про допит її в якості свідка. Враховуючи викладене, просить суд стягнути аліменти за минулий час в сумі 43284,50 грн. (в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно) за період з квітня 2020 року по вересень 2023 року.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 27.11.2023 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Середи А.П. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 27.11.2023, внесеною до протоколу судового засідання, прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову.

24.11.2023 від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову, в якому ОСОБА_1 просить суд цивільний позов ОСОБА_3 задовольнити частково, а саме: позовну вимогу про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви задовольнити, у задоволенні позовної вимог про стягнення із ОСОБА_1 аліментів за минулий час, з квітня 2020 року в розмірі 43284,50 грн. відмовити.

В обґрунтування відзиву зазначив, що 27.01.2023 відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , яка має від попереднього шлюбу дитину-інваліда. Незважаючи на створення нової сім`ї, відповідач завжди підтримував і підтримує сина ОСОБА_7 , 2018 року народження, робив це як самостійно, так і через свою дружину ОСОБА_8 , а також через своїх батьків, що підтверджується відповідними чеками, з яких збереглася лише невелика частина. На даний час відповідач проходить військову службу у ЗСУ по мобілізації. Посилання позивачки на те, що з квітня 2020 року відповідач не допомагає їй утримувати сина не відповідає дійсності. Також не відповідає дійсності посилання позивачки на те, що відповідач начебто ігнорував її звернення щодо необхідності сплати аліментів та всіляко ухилявся від їх сплати. Більше того, після розлучення з позивачкою і до 27.02.2022 син ОСОБА_7 фактично знаходився на повному утриманні відповідача, багато часу проживав з ним або з батьками відповідача. Після того, як відповідач був мобілізований 04.03.2022, позивачка почала всіляко чинити перешкоди у спілкуванні з сином відповідачу та його батькам, хоча матір відповідача ОСОБА_9 , яка також виїхала до Польщі, на даний час проживає неподалік від позивачки та їх спільного з відповідачем сина. Відповідач вважає, що подача даного позову пов`язана виключно зі змінами в особистому житті відповідача та з тим, що він перебуває на військовій службі.

07.12.2023 представником позивачки було подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач, вказуючи, що до 27.02.2022 син ОСОБА_7 фактично знаходився на повному утриманні відповідача, підтверджує той факт, що з 27.02.2022 він не бере участі в утриманні спільного сина сторін. А отже, частина вимог позивача про стягнення аліментів за минулий час, а саме з березня 2022 року, визнана відповідачем та доказуванню не підлягає з огляду на положення ч.1 ст.82 ЦПК України. Вказала, що відповідачем не надано доказів перебування у нього на утриманні інших осіб, зокрема, доказів непрацездатності дружини ОСОБА_8 , при цьому, дитину останньої від першого шлюбу ОСОБА_10 відповідач не зобов`язаний утримувати. Надана відповідачем довідка голови квартального комітету від 17.11.2023 не є належним і допустимим доказом, оскільки не містить інформації, у вихованні якої саме дитини брав участь відповідач. У разі, якщо йдеться про спільну дитину сторін ОСОБА_4 ця довідка спростовує доводи відповідача про чинення йому перешкод позивачкою у спілкуванні з їх дитиною. Крім того, ця довідка містить інформацію про виховання, а не про утримання дитини, і не містить інформації, на якій підставі вона видана та на підставі яких документів установлено факт участі відповідачем невідомої дитини (акт обстеження житлових умов, пояснення свідків тощо). Надана відповідачем копія квитанції з магазину «Elmir.ua» не містить інформації про покупця товару та який саме товар було придбано, не підтверджує участі відповідача в утриманні дитини ОСОБА_4 та не містить інформації, що є предметом доказування у даній справі. Надані відповідачем дублікати чеків не містять інформації про позивачку як про отримувача переказаних коштів та про призначення цих платежів саме в якості аліментів. Разом з тим, у розумінні правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 29.09.2021 по справі № 2607/386/2012 та від 01.06.2022 по справі № 759/4666/20, доказами сплати аліментів можуть бути лише документи, які містять ПІБ отримувача та призначення платежу «аліменти». Крім того, більша частина дублікатів чеків містить прізвище та ім`я отримувача ОСОБА_11 , а не позивачки у справі, при цьому, ці чеки датовані 2021 (один чек), 2022-2023 роком, доказів участі в утриманні спільного сина з квітня 2020 року відповідачем не надано. Враховуючи викладене, на думку представника позивачки, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження сплати ним аліментів на утримання спільного сина сторін, а доводи відзиву та долучені до нього документи не спростовують аргументів позовної заяви.

07.12.2023 відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, у яких він заперечує визнання позовних вимог в частині стягнення з нього аліментів за минулий час з березня 2022 року. Вважає необґрунтованим твердження позивачки про те, що у наданих ним чеках повинно бути вказано призначення платежу саме як аліменти. Пояснив, що наданий ним чек на суму 3260 грн. є підтвердженням купівлі двох годинників, один з яких він подарував синові ОСОБА_4 . Вказав, що до подання позовної заяви позивачка ніколи не зверталася до відповідача з вимогою сплачувати аліменти, а її доводи про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів не відповідає дійсності. Зазначив, що після розлучення з позивачкою та до 27.02.2022 син ОСОБА_7 знаходився на повному утриманні відповідача, а після 27.02.2022 ОСОБА_3 , син, мати відповідача ОСОБА_9 всі разом виїхали до Польщі, де проживають і на даний час. Той факт, що позивачка раніше не зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, свідчить про те, що відповідач постійно утримував сина ОСОБА_7 . Враховуючи викладене, наполягає на частковому задоволенні позову та відмові у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час.

Представниця позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві про зміну предмету позову, просила задовольнити їх у повному обсязі. Заперечила факт отримання будь-яких коштів позивачкою від відповідача на утримання сина, при цьому, зазначила, що надані відповідачем чеки не містять відомостей про оплату коштів саме ОСОБА_1 та про те, що кошти, які переказувалися згідно з цими чеками, є саме аліментами.

Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині сплати аліментів у розмірі 1/4 (одна четверта) частка від усіх видів доходу щомісячно, проти позовних вимог про сплату аліментів за минулий час заперечував. Пояснив, що після розірвання шлюбу він постійно підтримував матеріально позивачку та їх спільного сина ОСОБА_7 , а також сина позивачки від першого шлюбу, якого сприймав як власну рідну дитину. Він переказував кошти на картку позивачці, щомісячно оплачував для ОСОБА_7 дитячий садок, купував дитині одяг, іграшки тощо, зокрема, ним було придбано для дитини в магазині «Elmir» фітнес-браслети для ОСОБА_7 та для сина позивачки ОСОБА_12 . 04.03.2022 він був призваний до ЗСУ, а його колишня дружина ОСОБА_3 разом з дітьми та матір`ю відповідача виїхали спочатку до Вінницької області, а згодом до Польщі. Під час перебування у Вінницькій області позивачка з дітьми проживала у невеликому селі, яке не є районним центром, і де проблематично було зняти кошти з банківської картки. У зв`язку з цим відповідач або, за його дорученням його батько ОСОБА_13 або дружина ОСОБА_14 переказували кошти на картку сусідці позивачки ОСОБА_15 , яка систематично бувала у найближчому районному центрі м. Бар, де знімала кошти з картки та готівкою передавала їх позивачці. Пояснив, що під час перебування в окремих місцевостях у зв`язку з виконанням бойових завдань йому технічно було неможливо переказати кошти безпосередньо зі своєї картки на картку позивачки, у зв`язку з чим за його дорученням і за рахунок його грошового забезпечення кошти переказували зі своїх карток його батько ОСОБА_13 або його дружина ОСОБА_14 .. Враховуючи викладене, стверджував, що брав участь в утриманні дитини постійно і добровільно, та заперечив твердження позивачки про її звернення до нього щодо надання коштів на утримання дитини, на яке вона отримала б відмову.

Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від усіх видів доходу щомісячно, у задоволенні позовних вимог про сплату аліментів за минулий час просив відмовити. Зазначив, що позивачкою не доведено факту звернень до відповідача з вимогою про надання коштів на утримання дитини, на які вона отримала б відмову. Натомість, наявними доказами, у т.ч. показаннями свідка матері позивачки ОСОБА_16 підтверджено, що відповідач брав участь в утриманні дитини ОСОБА_4 , а відтак, відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 аліментів за минулий час.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідка, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.04.2018 (а.с.5).

Сторони у справі з 17.02.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 21.04.2020 по справі № 613/23/20 (а.с.6).

Згідно з довідкою Гутянського старостинського округу від 20.10.2023 № 1082, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 15.06.2020 по 23.02.2022 фактично проживав разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.29).

27.01.2023 ОСОБА_1 зареєстровано шлюб з ОСОБА_17 (після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_18 »), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 27.01.2023 (а.с.37).

Як вбачається зі змісту витягу з реєстру територіальної громади від 04.10.2023 № 2023/007998006, ОСОБА_14 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39).

ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.12.2013 (а.с.40).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 від 29.05.2016, виданим УСЗН Богодухівської РДА, ОСОБА_19 є дитиною-інвалідом (а.с.41).

Відповідно до довідки Богодухівського РТЦК та СП від 17.07.2023 № 3898, ОСОБА_1 призваний 04.03.2022 на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до ЗСУ (а.с.42).

Як вбачається з довідки управління «ЦНАП» Богодухівської міської ради від 08.11.2023 № 4080, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 8 осіб, у т.ч. відповідач по справі ОСОБА_1 , позивачка по справі ОСОБА_3 , спільний син сторін ОСОБА_4 , син позивачки ОСОБА_20 , 2014 року народження, батьки відповідача ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , та дружина відповідача ОСОБА_14 (а.с.43).

Згідно з довідкою квартальної ОСОБА_21 від 17.11.2023, ОСОБА_1 дійсно брав участь у вихованні дитини до початку воєнної агресії (а.с.44).

Відповідачем надано копії дублікатів чеків АТ КБ «Приватбанк» від 31.05.2021 на суму 165,00 грн. про внесення ОСОБА_1 оплати за утримання дитини ОСОБА_4 у дитячому навчальному закладі, від 07.12.2021 про оплату ОСОБА_8 оплати за утримання дитини ОСОБА_4 у дитячому навчальному закладі, від 26.04.2022 на суму 2000 грн. (платник ОСОБА_13 ), від 04.06.2022 на суму 3000 грн. (платник ОСОБА_13 ), від 09.06.2022 на суму 5000 грн. (платник ОСОБА_13 ), від 20.07.2022 на суму 5000 грн. (платник ОСОБА_13 ), від 14.03.2022 на суму 2000 грн. (платник ОСОБА_13 ), від 23.03.2022 на суму 3000 грн. (платник ОСОБА_13 ), від 23.03.2022 на суму 3118,31 грн. (платник ОСОБА_13 ), від 16.04.2022 на суму 2000 грн. (платник ОСОБА_13 , від 23.05.2022 на суму 2000 грн. (платник ОСОБА_14 ), від 10.04.2022 на суму 2000 грн. (платник ОСОБА_14 ) (а.с.46-48).

Крім того, відповідачем надано копію чеку з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на суму 3260,00 грн. про купівлю двох фітнес-браслетів марки «Xiomi».

Суд зауважує, що у чеках від 23.05.2023 на суму 2000 грн., від 10.04.2022 на суму 2000 грн., від 14.03.2022 на суму 2000 грн., від 23.03.2023 на суму 3000 грн., від 23.03.2022 на суму 3118,31 грн., від 16.04.2022 на суму 2000 грн., від 26.04.2022 на суму 2000 грн., від 05.04.2022 на суму 3000 грн., від 09.06.2022 на суму 5000 грн., від 20.07.2022 на суму 5000 грн. платниками у них вказані або ОСОБА_13 , або ОСОБА_14 , при цьому, отримувачем коштів в окремих чеках є ОСОБА_11 .

Як пояснив відповідач у судовому засіданні, кошти на утримання дитини переказувалися на картку позивачки НОМЕР_5 (або ж на картку сусідки ОСОБА_22 ), або ним особисто, або за його дорученням та за рахунок його грошового забезпечення батьком відповідача ОСОБА_13 або його дружиною ОСОБА_14 ..

Крім того, як пояснив відповідач у судовому засіданні, він придбав два однакові фітнес-браслети « ІНФОРМАЦІЯ_4 » для сина ОСОБА_7 та для сина позивачки ОСОБА_12 , та відправив їх поштою до Польщі, де проживає позивачка з дітьми, на підтвердження чого ним було надано чек з магазину «Elmir.ua» від 12.05.2023.

Враховуючи, що надані відповідачем пояснення в цілому узгоджуються з іншими доказами у справі, суд вважає за можливе взяти ці пояснення до уваги в якості належного та допустимого доказу добровільної систематичної участі відповідача ОСОБА_1 в утриманні дитини ОСОБА_4 ..

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснила, що є матір`ю позивачки ОСОБА_3 .. Зазначила, що з 2019 року її донька разом з дітьми проживала разом з батьками в смт. Гути. З моменту розірвання шлюбу її донька матеріальної допомоги від відповідача не отримувала. З 2020 року ОСОБА_24 пішов у дитячий садок, з того часу батько двічі заплатив за дитячий садок. Позивачка постійно зверталася до відповідача за наданням допомоги на утримання дитини, відповідач ці звернення ігнорував, посилаючись на те, що у нього немає грошей, лише один раз переслав позивачці 2000 грн. Домовленості по утриманню дитини між ними не було. З травня 2022 року її донька разом з сином проживає за кордоном, за цей час відповідач жодного разу не пересилав їй кошти. При цьому, свідок зазначила, що не втручалася у стосунки її доньки з колишнім чоловіком, лише зі слів доньки знала, що відповідач належного та постійного утримання дитині не надає.

Разом з тим, свідок підтвердила, що батько ОСОБА_1 постійно спілкувався з дитиною, купував дитині речі, подарував телефон.

Надані відповідачем чеки від 31.05.2021 на суму 165,00 грн. та від 07.12.2021 на суму 398,00 грн., які свідчать про внесення оплати відповідачем та його дружиною послуг дитячого садочку для дитини ОСОБА_4 , та чеки від 14.03.2022, 23.03.2022, 10.04.2022, 16.04.2022, 26.04.2022, 04.05.2022, 23.05.2022, 09.06.2022, 20.07.2022 про переказ коштів на картку позивачки або на адресу ОСОБА_22 , спростовують доводи позивачки про ненадання відповідачем матеріального утримання дитині ОСОБА_4 з 2020 року.

Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту позовної заяви та відзиву, а також наданих сторонами довідок, дитина ОСОБА_4 фактично проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 , зареєстрований за місцем проживання батька ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), з початку збройної агресії російської федерації проти України і наразі проживає на території Польщі разом з матір`ю.

Відповідач ОСОБА_1 офіційно працює проходить військову службу за мобілізацією з 04.03.2022.

При цьому, суд враховує, що відповідачем визнаються вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 (однієї четвертої) з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, оскільки дитина проживає з позивачкою, а відповідач має постійний дохід, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання даного позову (09 жовтня 2023 року) до досягнення дитиною повноліття.

Щодо стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів, необхідних для утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №635/6268/18, від 27.01.2020 у справі №672/198/19, від 29.01.2020 у справі №756/14483/18, від 18.05.2020 у справі №215/5867/17.

У свою чергу, позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів із ОСОБА_1 в період з квітня 2020 року, а також доказів його ухилення від надання утримання дитини.

Так, ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи тощо.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Судом встановлено, що договору про сплату аліментів на дитину між батьками, в порядку, визначеному ст. 189 Сімейного кодексу України, укладено не було.

Домовленості між батьками про розмір та конкретні строки сплати коштів на утримання дитини не існувало.

Доводи позивача про те, що позивач неодноразово зверталась до відповідача із вимогами надавати кошти на утримання сина, однак, такі кошти відповідачем не надавались, як на обставину, яка б свідчила про ухилення його від обов`язку на утримання дитини, суд оцінює критично, оскільки на підтвердження цих обставин позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів у розумінні положень ст. 76 ЦПК України.

За загальним правилом, визначеним СК України, є неможливим обтяження відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів.

Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів у розумінні ч.2 ст.191 СК України.

Натомість, наданими відповідачем дублікатами чеків за період 2021-2022 років, у сукупності з поясненнями відповідача, наданими у судовому засіданні, підтверджено факт добровільної постійної участі відповідача в матеріальному утриманні дитини ОСОБА_4 з 2021 року.

Добровільна участь відповідача в утриманні дитини в натуральній формі підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_23 , яка зазначила, що відповідач купував дитині іграшки, одяг, телефон.

Посилання представника позивача на те, що у наданих відповідачем чеках не зазначено призначення платежу саме як «аліменти», суд відхиляє, оскільки, як зазначалось вище, в даному випадку не мало місце виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, або нотаріально посвідченого договору про стягнення аліментів на дитину, а відтак, в даному випадку відсутні підстави зазначати призначення платежу як «аліменти».

Постанови Верховного Суду від 29.09.2021 по справі № 2607/386/2012 та від 01.06.2022 по справі № 759/4666/20, на які посилається представник позивача, ухвалені у справах з іншими фактичними обставинами, а саме у випадках, коли мало місце судове рішення про стягнення аліментів, яке перебувало на стадії примусового виконання, і платником аліментів (боржником) подавалися скарги на дії державного виконавця, правомірності дій якого і надавалась оцінка у цих постановах.

Таким чином, враховуючи наведені норми, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами.

Щодо посилання позивачки на ч.1 ст.194 СК України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

З аналізу даної статті, слід дійти висновку, що в ній йдеться про стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду. У виконавчому листі зазначається календарна дата, з якої належить примусово стягувати аліменти. Якщо тривалий час виконавчий документ не пред`являвся до виконання, аліменти можуть бути стягнуті виконавчою службою за минулий час, але не більш ніж за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

З огляду на вказані обставини, і те, що виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення суду не видавався, положення ч. 1 ст. 194 ЦПК України, на які посилається позивач у позовній заяві, застосуванню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн., від сплати якого позивачка звільнена.

Також, суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст складено 19.01.2024.

Суддя О.С. Сеник