Київський районний суд м. Полтави
Справа № 644/7102/21
Провадження №2/552/1754/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

13.03.2024 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Лебедєва Х.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Дзюба Інна Михайлівна,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Індутний-Шматько Станіслав Михайлович,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В позовній заяві зазначив, що йому на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На теперішній час в даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач не проживає в даній квартирі протягом року, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі не має, і взагалі квартирою не цікавиться.

ОСОБА_2 , не будучи членом сім`ї ОСОБА_1 , повністю припинила проживати в квартирі АДРЕСА_2 з 05 червня 2020 року, а 14 червня забрала з квартири свої особисті речі.

Але з реєстраційного обліку за адресою зазначеної квартири відповідач добровільно не знялася.

Збереження реєстрації її місця проживання за адресою вказаної квартири порушує права позивача.

Тому позивач просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей.

Відповідно до даного Розпорядження,справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

Справа № 644/7102/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Після цього справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 14 ЦПК України, передано на розгляд судді Самсоновій О.А.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено продовжувати зі стадії розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечила.

У відзиві зазначила, що з березня 2002 року проживала з позивачем як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

26 грудня 2018 року за спільні кошти вони з позивачем придбали квартиру АДРЕСА_3 та оформили її по 1/2 частці кожному.

Починаючи з 10 січня 2019 року вона разом з доньками була зареєстрована за адресою вказаної квартири.

07 липня 2020 року відповідач подарувала свою частку квартири позивачу.

Після чергової сварки на початку листопада 2020 року відповідач змінив замки на дверях квартири та фактично вигнав відповідача на вулицю разом з молодшою дитиною.

Таким чином припинення сімейних відносин з відповідачем відбулося лише у листопаді 2020 року, що не позбавляє її з дочкою права користування квартирою.

Вона не втратила інтерес до квартири, оскільки квартира є її єдиним житлом.

За захистом свого права вона звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Посилаючись на те, що підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (т. 1 а.с. 42-48).

Позивачем надано відповідь на відзив, у якій позивач просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати у справі просив покласти на відповідача (т. 1 а.с. 88-92).

Відповідачем надано заперечення, у яких, не погодившись з доводами позивача, вона просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (т. 1 а.с. 101-104).

Ухвалою суду від 23 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Дзюби Інни Михайлівни, про передачу за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (т. 1 а.с. 212).

Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі та про об`єднання в одне провадження цивільних справ №644/7102/21 та №644/4002/21 (т. 1 а.с. 239).

Судом забезпечено участь в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Дзюби І.М. в режимі відеоконференції.

Також судом задоволено клопотання сторін про допит в судовому засіданні свідків.

Інші заяви та клопотання від учасників справи суду не надходили.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник Індутний-Шматько С.М. в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату. час та місце розгляду справи.

При цьому відповідач ОСОБА_2 за повідомленою нею адресою судові повістки не одержувала, але представник позивача одержав судову повістку як користувач Електронного суду.

Відповідно до ч. 5 ст. ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином відповідач також є такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але в засідання не з`явилась, не повідомивши про причини неявки.

Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого 26 грудня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цього договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли в особисту власність кожен по 1/2 частці (т. 1 а.с.16-17).

На час придбання квартири сторони проживали разом однією сім`єю.

Вказана обставина визнається обома сторонами, що зазначено у їх заявах по суті справи. Тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

На підставі договору дарування, посвідченого 07 липня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С., ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 14-15).

Таким чином на час розгляду справи власником квартири з адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично вказує дві підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме:

1 - відповідач не є власником (співвласником) квартири та членом сім`ї власника,

2 - відповідач більше року не проживає у вказаній квартирі, тому втратила право користування житловим приміщенням.

Як встановлено судом, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 мала зареєстроване місце проживання з 10 січня 2019 року, що підтверджується даними паспорту громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , виданого 23 липня 2010 року Дніпровськими ВМ ХМВ УМВС України в Харківській області (т 1 а.с. 49-50).

При цьому користування квартирою розпочато відповідачем як співвласником квартири та як членом сім`ї іншого співвласника.

Посилання позивача на ту обставину, що ОСОБА_2 з 05 червня 2020 року перестала бути членом його сім`ї та перестала проживати у спірній квартирі, спростовуються даними про зареєстроване місце проживання відповідача.

Встановлено, що відповідач була знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 26 червня 2020 року.

Після цього за вказаною адресою місце проживання відповідача зареєстровано менше, ніж за місяць 24 липня 2020 року (т. 1 а.с. 49-50).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, що діяла на час реєстрації місця проживання відповідача, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

На час реєстрації місця проживання ОСОБА_2 24 липня 2020 року вона не була співвласником спірної квартири.

Тому для здійснення реєстрації місця проживання необхідна була згода власника, яка фіксується відповідними документами.

Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, що діяла на час реєстрації місця проживання відповідача, для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) крім інших документів документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.

Оскільки 24 липня 2020 року відбувся юридичний факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає встановленим факт, що до Департаменту реєстрації Харківської міської ради нею було подано документи, що підтверджують право на проживання в цьому житлі.

Оскільки вже не будучи співвласником квартири, ОСОБА_2 мала право користування цією квартирою, що підтверджено реєстрацією її місця проживання, а відповідно визнавалося власником житла на час реєстрації місця проживання відповідача, суд відхиляє такі підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою як відчуження її частки на користь позивача.

Крім того, будь-яких доказів, якими б підтверджувалось, що 24 липня 2020 року місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за цією адресою не як члена сім`ї власника, а на іншій підставі, зокрема за договором найму, безоплатного користування, тощо, позивач до матеріалів справи не надав.

Як встановлено судом, 24 липня 2020 року за адресою спірної квартири також зареєстровано місце проживання її малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова та свідоцтвами про народження дітей (т. 1, а.с. 18, 24, 25).

Наведеним спростовуються посилання позивача, що відповідач 05 червня 2020 року перестала бути членом його сім`ї, пішла з дому та більше не повернулася, і не забажала проживати у спірній квартирі.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Проте, судом не встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин.

З долучених до справи доказів вбачається, що між сторонами існує спір щодо наявності у ОСОБА_2 права користування квартирою.

Зазначаючи, що ОСОБА_2 добровільно залишила квартиру 14 червня 2020 року, коли остаточно забрала свої речі, наявними у справі доказами не підтверджується.

Як вбачається з копії договору найму житла від 13 лютого 2021 року, ОСОБА_2 орендувала квартиру за адресою: АДРЕСА_4 тимчасово, тобто на 6 місяців (т. 1 а.с. 53).

Але оскільки між сторонами існує спір щодо права ОСОБА_2 на користування спірною квартирою, доступу до квартири вона не має, вказаний договір не є доказом того, що відповідач змінила місце проживання.

Також встановлено, що 07 червня 2020 року до ВП №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області звернувся ОСОБА_1 з заявою про те, що його громадянська дружина ОСОБА_2 05 червня 2020 року близько 08-00 год. пішла з дому на роботу та не повернулась. За заявою відкрито кримінальне провадження №0001219 від 07 червня 2020 року за ч. 1 ст. 115 КК України. 15 червня 2020 року кримінальне провадження закрито згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 1 а.с. 51).

Але ще до закінчення річного строку, передбаченого ч. 2 ст. 405 ЦК України ОСОБА_2 почала звертатися до уповноважених органів з заявами про захист свого права на користування житловим приміщенням спірної квартири.

Так, 07 травня 2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова відкрито провадження у цивільній справі №644/4002/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою. На даний час справа передана на розгляд до Київського районного суду м.Полтави (т. 1 а.с. 58-59).

Також 07 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до ВП №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області з заявою, у якій повідомляла про те, що в листопаді 2020 року ОСОБА_1 змінив замки на вхідних дверях квартири та фактично вигнав її на вулицю разом з молодшою дитиною (т. 1 а.с. 60-63).

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 травня 2021 року у справі №644/4249/21 зобов`язано відповідальну особу ВП №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 від 07 травня 2021 року (т. 1 а.с. 64-65).

Постановою слідчого ВП №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області від 23 червня 2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000454 від 03.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 66-68).

При цьому в тексті зазначено постанови слідчим вказано, що між сторонами наявний цивільний-правовий спір (сімейно-житловий).

З наведеного вбачається, що між сторонами виник спір щодо права ОСОБА_2 на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , до якої вона не має доступу тривалий час.

Таким чином судом не встановлено такої обставини, як відсутність поважних причин не проживання відповідача у спірній квартирі.

Між сторонами наявний спір щодо користування відповідачем квартирою, який виник до спливу встановленого ч. 2 ст. 405 ЦК України строку.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд не встановив підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Відповідач в тексті відзиву просила відшкодувати їй понесені судові витрати, але доказів таких витрат, їх розміру за час розгляду справи суду не надала.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

відповідач ОСОБА_2 , проживаюча: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлений 21 березня 2024 року.

Головуючий О.А.Самсонова