Провадження № 22-ц/812/155/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 лютого 2024 року м. Миколаїв

справа № 945/295/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Ямкової О.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023 року під головуванням судді Войнарівського М.М., в приміщенні цього ж суду, дата складення повного рішення не зазначена, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У квітні 2022 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивачка зазначала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними розірвано 03 березня 2016 року. Від шлюбу мають спільну дитинусина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач разом з ними не проживає та не забезпечує належний рівень життя дитини. Син залишився проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує батьківські обов`язки, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а саме на одяг, харчування, медичний догляд, шкільне знаряддя, хоча є здоровим, працездатним, а також те що, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини але не менше ніж 50% відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Узагальнені доводи інших учасників

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з дня подання позову він щомісячно, добровільно перераховує кошти позивачці на утримання сина і матеріально його забезпечує, несе витрати на придбання сину одягу, взуття, поповнює мобільний зв`язок, інтернет, крім цього, додатково особисто сину перераховує кошти на його картку на різні потреби. Зазначає, що у нього з сином склалися і підтримуються тісні, довірчі взаємовідносини, він дбає про його здоров`я, цікавиться навчанням, розвитком, його інтересами. Також, зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився другий син. У зв`язку з цим його сімейне і матеріальне становище змінилось, оскільки на його утриманні знаходиться трьохрічний син та його матір, яка ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, також вони винаймають житло.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) батька ОСОБА_1 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач, як батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі.

Відповідач не погодився з вказаним рішенням суду та оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а рішення суду таким, що ухвалено з неправильним установленням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог повністю.

Узагальненні доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що викладені в позові обставини, позивач жодними доказами не підтвердила. Між тим, відповідач не тільки постійно, щомісячно бере участь в утриманні сина, надсилаючи кошти його матері на банківську картку, а ще й по декілька разів на місяць надсилає особисто кошти на картку сина, несе додаткові витрати: купує взуття, щомісячно поповнює сину мобільний зв`язок і інтернет. З огляду на це, відповідач, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина у примусовому порядку не визнає, оскільки, постійно добровільно матеріально забезпечує сина і несе усі необхідні та додаткові витрати достатні для задоволення потреб дитини.

Апелянт зазначає, що позивач звернулась до суду з позовом з корисних мотивів за для забезпечення перш за все своїх особистих потреб, саме під час дії воєнного стану в Україні, дізнавшись, що її колишнього чоловіка мобілізували на військову службу і йому виплачуються великі суми грошового забезпечення.

Суд проігнорував і не надав оцінку доказам утримання відповідачем сина ОСОБА_4 , які протягом розгляду справи надавались до суду, а саме банківським квитанціям про переказ ним добровільно, власних коштів на банківську картку позивачки в рахунок сплати аліментів на утримання сина, загалом на суму 37 175,87 грн. Крім того, суд не звернув уваги на те, що у відповідача змінився не тільки матеріальний стан, а ще й сімейний. Суд залишив поза увагою, що на утриманні відповідача знаходиться не тільки син від першого шлюбу, а й син, який народився у 2018 році та його мати, яка не працює, а виховує сина вдома через те, що в місті дитячі садки закриті і не працюють, також є витрати по найму житла.

З березня 2022 року і по теперішній час ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у лавах ЗСУ.

Узагальненні доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від позивачки до апеляційного суду не надійшов.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

За частиною 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалено за відсутності учасників справи, повне судове рішення складено 01 лютого 2024 року, датою ухвалення рішення є 01 лютого 2024 року.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8)

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , актовий запис № 03 розірвано (а. с.9-10).

Із довідки Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 11 квітня 2022 року № 5-96 вбачається, що до складу сім`ї позивачки входить син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с.11).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 1 статті 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що відповідач працює та має постійний дохід.

За таких обставин суд обґрунтовано призначив аліменти з відповідача у частці від його доходу.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, суд не звернув належну увагу на положення сімейного законодавства щодо обставин, які при цьому необхідно враховувати.

Так, за частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України).

Як роз`яснено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, згідно з частиною другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 03 березня 2022 року прийнятий на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ф.5 (а.с.41) .

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 підтверджується народження у відповідача другого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.40).

Враховуючи викладені обставини, зокрема і те, що на утриманні відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає можливим призначити аліменти на неповнолітнього ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

За такого, рішення підлягає зміні на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на необхідність утримання відповідачем матері його другої дитини, є необґрунтованими, оскільки належних доказів цього матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 добровільно сплачував аліменти на дитину, шляхом переказу ним власних коштів на банківську картку позивачки в рахунок сплати аліментів, не можуть бути достатніми для відмови в задоволенні позову.

Так, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як видно з копій квитанцій, ОСОБА_1 у період з квітня 2022 року по липень 2023 року переводив на рахунок ОСОБА_3 грошові кошти в різних розмірах, від 502,51 грн до 8040,20 грн на місяць (а.с.111-122).

Між тим, не в усіх квитанціях зазначено призначення таких платежів.

За таких обставин та враховуючи заперечення позивачки, посилання ОСОБА_1 на вказані копії квитанції, на яких, до того ж, не зазначено призначення платежів, не може бути достатнім доказом наявності усної домовленості сторін щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на дитину.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційним судом оскаржуване рішення змінено лише в частині визначення розміру частки доходів відповідача, за якими будуть стягуватись аліменти, розподіл судових витрат не змінюється та покладається на відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2023 року в частині стягнення аліментів змінити.

Стягувати з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині розподілу судових витрат залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Лівінський
СуддіТ.Б. Кушнірова О.О. Ямкова

Повне судове рішення складено 01 лютого 2024 року.