П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену суддею Деметрадзе Т.Р. у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію

встановив:

У листопаді 2023 року ТОВ «Закарпаттяенергозбут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 79 886,52 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ТОВ «Закарпаттяенергозбут» оскаржило таку в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку з приводу пред`явлення заявником вимог з пропуском строку позовної давності, оскільки, відповідно п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, враховуючи зміни внесені Законом України від 15.03.2022р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період воєнного стану», визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності продовжується на строк дії в Україна воєнного стану.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив із того, що подана заява містить вимогу про стягнення з боржника заборгованості за період, що перевищує строк позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Закарпаттяенергозбут» звернулось з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з постачання електричної енергії за період з вересня 2019 року по вересень 2023 року у розмірі 79 886,52 грн.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Крім того 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.05.2022 року відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19 за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Згідно з п.5 ч.1ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Колегією суддів встановлено, що в заяві про видачу судового наказу зазначено, що заборгованість ОСОБА_2 за спожиту електроенергію в розмірі 79 886,52 грн. утворилась за період з вересня 2019 року по вересень 2023 року, а заяву про видачу судового наказу було подано до суду 28 листопада 2023 року.

Отже останній день трьохрічного строку позовної давності звернення до суду в даній справі з врахуванням виникнення боргу з вересня 2019 року припадає на вересень 2022 року, тобто в час коли в Україні діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та Указом президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України вже було введено воєнний стан і згідно п.п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину та на строк дії воєнного стану.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що заявником заяву про видачу судового наказу про стягнення з боржника заборгованості за спожиту електроенергію подано в межах строків позовної давності,

На вказані норми права суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що така заява подана поза межами вищевказаних строків, а тому колегія суддів з врахуванням вищевикладеного вважає, що при вирішенні питання про відмову у видачі судового наказу суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги заявника, про стягнення на його користь судових витрат щодо сплати судового збору не підлягають.

При цьому слід наголосити, що ч.2 ст.164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

У стягненні судового збору, сплаченого стягувачем при поданні апеляційної скарги, слід відмовити, тому що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника у разі пред`явлення ним позову до боржника.

Враховуючи системне тлумачення норм, що регулюють порядок стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки, відшкодування таких витрат, здійснюється у позовному провадженні, у справах.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 379, 381-384, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відмовити у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді