справа № 566/1209/23
провадження №2/566/95/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2024 року смт. Млинів Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області
одноособово - головуючого судді Лободзінського А.С.,
при секретарі судового засідання Драган Л.М.,
розглянувши у заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Млинівського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами споживчого кредиту, покликаючись на невиконання ОСОБА_1 умов укладених договорів.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19 грудня 2021 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 795316442, шляхом підписання договору електронним підписом ОСОБА_1 з використанням нею одноразового ідентифікатора, надісланого їй на номер мобільного телефону.
- 2000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 2,050 грн- сума заборгованості за відсотками;
- 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками
14.12.2023 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про долучення до справи доказів. У заяві позивач також вказав на документальне підтвердження розрахунку заборгованості по укладених з ОСОБА_1 кредитних договорах. ( а.с. 62-89)
У судове засідання сторони не з`явились. У поданих до суду заявах щодо суті справи, просили провести судовий розгляд у їхній відсутності.
Проаналізувавши досліджені у справі докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.
Як видно з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 уклала наступні кредитні договори:
- 19 грудня 2021 року укладено кредитний договір № 795316442 з ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога»;
Вказані кредитні договори підписано електронним підписом ОСОБА_1 , що відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. (а.с. 8-10; 22-24) Тобто ці правочини були укладені із застосуванням положень З.У. "Про електронну комерцію", про що прямо зазначено в змісті договорів.
Так, з досліджених у судовому засіданні вищезазначених кредитних договорів вбачається, що у розділах: " Реквізити та підписи сторін" зазначено споживачем ОСОБА_1 , а також її персональні дані включно з номером мобільного телефону НОМЕР_1 . Наведене свідчить про те, що відповідач надала ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»» свої особисті дані, що є непрямим підтвердженням факту укладення нею кредитних договорів. При цьому суд враховує, що відповідачем не спростовано, що вказані у договорах особисті дані не належать їй, ОСОБА_1 і не надавались нею кредиторам з метою укладення кредитних договорів, шляхом підписання одноразовим електронним ідентифікатором.
Таким чином, уклавши, шляхом підписання з використанням одноразових ідентифікаторів, вищезазначені договори про надання споживчих кредитів, відповідач ОСОБА_1 отримала:
При цьому фактичне отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується документально ( а.с. 80, 84-86),
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.1 ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитними договорами не виконала, то у неї виникла заборгованість, яка підтверджується розрахунками заборгованості за договорами (а.с. 17, 34)
Розглядаючи обгрунтованість вказаних розрахунків, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Водночас, в постанові Великої Палати Верховного Суду №444/9519/12 від 28.03.2018 року відображена наступна позиція щодо строку стягнення процентів за кредитом, а саме: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Крім цього, умовами п.п.4.3; 5.3 Договору № 795316442 визначено, що проценти, які нараховані після закінчення строку кредитування ( після закінчення дисконтного періоду в розмірі, передбаченому п.1.9, є процентами за користування грошовими коштами у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Іншими словами умовами Договору визначено розмір процентів, нарахованих за неправомірне використання кредитних коштів ( поза строками кредитування) і такі проценти є мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, а їх розмір є таким як визначений пунктом 1.9 цього Договору.
Проте, у наданих позивачем до суду розрахунках заборгованості відсутні відомості, які б відображали окремо період часу, розмір та суму нарахованих відсотків у межах строку кредитування з урахуванням дисконтного періоду і його тривалості, та окремо період часу, розмір і суму нарахованих платежів після закінчення строку кредитування згідно ч.2 ст.625 КК України.
Внаслідок цього, суд позбавлений можливості визначити правову природу нарахованої ОСОБА_1 заборгованості по договору, щоб застосувати до неї ті норми матеріального права, які передбачають правові підстави для відповідних нарахувань ( проценти згідно ст. 1054 ЦК України та окремо проценти, штраф, пеня, платежі згідно ч.2 ст.625 ЦК України)
Отже, позивачем не виконано вимоги ст. 81 ЦПК України, у зв`язку з чим обгрунтованість та законність нарахованих платежів на тіло кредиту ( усіх його складових ) по отриманих ОСОБА_1 кредитах, суд вважає недоведеною.
Недоведеність таких обставин має істотне значення для вирішення спору, оскільки згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, доповненого Законом № 2120-IX від 15.03.2022, визначено наступне. Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно, при вирішенні спору до спірних правовідносин підлягає застосуванню зазначена норма права зі звільненням ОСОБА_1 від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України неустойки (штрафу, пені) за прострочення по сплаті тіла кредиту згідно вищезгаданих кредитних договорів.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що обгрунтованою та документально підтвердженою є заборгованстіь ОСОБА_1 перед кредитором на суму тіла кредиту по кожному з кредитних договорів. Законність і обгрунтованість інших нарахувань ( процентів ) на тіло кредиту по цих договорах, як у межах строку кредитування, так і за межами цього строку, є недоведеною.
Крім цього, судом встановлено, що 28.11.2018 року між ТзОВ " Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс» укладено договір Факторингу № 28/1118-01. 31 грудня 2020 року між вказаними суб`єктами господарських відносин укладено Додаткову угоду до договору Факторингу. Згідно зазначених договорів ТзОВ " Манівео швидка фінансова допомога" відступє ТОВ "Таліон Плюс», як Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах боржників.
У задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих відсотків як в межах строку кредитування, так і поза межами строків кредитування, по вищевказаних кредитних договорах, слід відмовити через недоведеність обгрунтованості та законності таких нарахувань.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.
Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 610, 612, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 13, 19, 89, 141, 209 - 210, 258 - 259, 265, 280 ЦПК України, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення також може бути оскарженно до судової палати з розгляду цивільних справ Рівненського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
СУДДЯ: