Справа № 758/1160/23
У Х В А Л А

29 січня 2024 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду м. Києва Якимець О.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення трьох процентів річних,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з відповідача три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання у відповідності до ст. 625 ЦК України, за період з 03.04.2018 по 13.11.2019 у розмірі 177032,09 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

19.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І.

Вважаю, що справа не підсудна цьому суду, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ч. 8 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Попри те, такі доводи сторони позивача щодо обрання підсудності справи за вибором позивача у відповідності до ч. 8 ст. 28 ЦПК України, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Позивач у позовній заяві наводить аргументи про те, що місце виконання договору позики - АДРЕСА_1 , сховище для індивідуальних сейфів у відділенні № 7 «Дочірній банк Сбербанк Росії», що підтверджено розпискою від 27.06.2012 /а.с.9/.

Відповідно до ч. 1 . п. 4 ч. 2 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Отже, місцем виконання зобов`язання є те місце, в якому боржник повинен виконати свій обов`язок (передати кредитору річ, результати робіт, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор повинен прийняти належне виконання.

Попри те, позовна вимога стосується не виконання зобов`язання за договором, а відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 19 червня 2019 року (справа № 703/2718/16-ц), від 13 листопада 2019 року (справа № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року (справа № 902/417/18), висловила правові позиції про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема,

Отже, суд прийшов до переконання про те, що оскільки стягнення трьох процентів річних у відповідності до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання, безпосередньо не пов`язаний із місцем виконання договору, а відтак відсутні правові підстави для застосування положення ч. 8 ст. 28 ЦПК України.

Разом із тим, суд не встановив підстав для можливості застосування ст. 30 ЦПК України (виключна підсудність) до спірних правовідносин.

Відтак, до спірних правовідносин необхідно застосувати правилами загальної підсудності передбачені ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 11.04.2023 № 27548, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 28.04.2020 по 13.04.2021- АДРЕСА_2 . Тобто на момент відкриття провадження у справі були підстави для застосування ч. 9 ст. 28 ЦПК України та справа не належала до територіальної підсудності Подільського районного суду м. Києва.

Згідно з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 24.01.2024 № 419524, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29 червня 2023 року - АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 31 цього Кодексу справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Згідно з ч. 3 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Враховуючи наведене вище та місцезнаходження відповідача, суд прийшов до переконання про те, що провадження у справі відкрито з порушенням правил підсудності, оскільки останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача не належало за територіальністю до Подільського району м.Києва, а тому, оскільки на момент вирішення питання про прийняття справи до свого провадження установлено зареєстроване місце проживання відповідача та наявність підстави для застосування ч. 1 ст. 27 ЦПК України, суд прийшов до переконання про те, що справу необхідно скерувати до Уманського міськрайонного суду Черкаської області за підсудністю, після закінчення строків передбачених ч. 3 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 31, 187, 258, 352-354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення трьох процентів річних - передати за територіальною підсудністю на розгляд до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 29 січня 2024 року.

Суддя О.І. Якимець