Провадження № 2-о/357/23/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 лютого 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретарі Товстоног С.В., Вальчук М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ковалівська об`єднана територіальна громада про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2023 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою, заінтересована особа: Ковалівська об`єднана територіальна громада про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її цивільний чоловік (з яким вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі) - ОСОБА_2 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області згідно актового запису № 132.

На день смерті спадкодавець ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується довідкою старостинського округу села Погреби та Луб`янка від 06.10.2022 року № 266. Однак за даною адресою він не проживав.

Фактично спадкодавець ОСОБА_2 проживав разом з нею однією сім`єю, як чоловік і жінка за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 10 лютого 2004 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період спільного проживання жоден з них не перебував в будь-якому іншому шлюбі.

Спадкодавець ОСОБА_2 не перебував у зареєстрованому шлюбі.

А вона, ОСОБА_1 , 10.02.2004 року розірвала шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується штампом на аркуші 10 в її паспорті громадянина України.

В день смерті спадкодавця ОСОБА_2 відкрилась спадщина на земельний пай площею 1,9356 га. кадастровий номер :02:004:0023 на території Устимівської сільської ради Київської області. Даний факт підтверджується державним актом серії ЯЖ № 330222, виданим згідно розпорядження Васильківської РДА від 30.10.2007 року №1013.

Вона є спадкоємцем четвертої черги за законом. Які-небудь інші спадкоємці відсутні.

Вона вчасно прийняла спадщину шляхом звернення із заявою до Гребінківської державної нотаріальної контори.

Однак, державний нотаріус Гребінківської державної нотаріальної контори Герасименко Лідія Юріївна відмовила щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині того, що факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем має бути підтверджене рішенням суду.

Спадкодавець ОСОБА_2 проживав в її будинку з квітня 1988 року, однак як чоловік і жінка вони почали проживати з 10.02.2004 року і по день його смерті, тобто протягом 18 років.

Відповідно до притаманних в селі звичаїв, вона вела домашнє господарство, готувала їжу, прала, підтримувала в будинку порядок, вони проживали разом, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, піклувалися один про одного.

Будинок має присадибну земельну ділянку, яку вони спільно обробляли і вирощували на ній городину. Вони також мали підсобне господарство.

Таким чином, за рахунок спільної праці в підсобному господарстві вони забезпечували себе продуктами харчування (картоплею, буряком, морквою, помідорами, огірками, а також фруктами).

Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю на час його смерті не менше 5 років має право у судовому порядку встановити цей факт .

Тому, просила суд встановити факт, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 1-5 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 22 ) та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Ухвалою судді від 28 вересня 2023 року постановлено прийняти заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами окремого провадження та призначено засідання у справі на 18 жовтня 2023 року ( а. с. 27 ).

18 жовтня 2023 року справа була знята зі складу у зв`язку з перебуванням судді в складі колегії в нарадчій кімнаті та відкладена до 08.11.2023 року ( а. с. 30 ).

08 листопада 2023 року здійснювався розгляд даної справи, допитаний свідок, яке за клопотання представника заявника, оголошено перерву в судовому засіданні до 04.12.2023 року ( а. с. 48-53 ).

Ухвалою суду від 08.2023 року витребувано у Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) інформацію стосовно перебування в зареєстрованому шлюбі в період часу з 10 лютого 2004 року по 10 жовтня 2022 року ОСОБА_2 ( а. с. 54-56 ).

01 грудня 2023 року за вх. № 54744 судом на виконання ухвали суду від 08.11.2023 року отримано інформацію від Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) ( а. с. 57 ).

Ухвалою суду від 04.12.2023 року задоволено клопотання представника заявника та витребувано у державного нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори Герасеменко Лідії Юріївни спадкову справу щодо майна спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а. с. 82-84 ) та оголошено перерву до 25.12.2023 року.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, судове засідання було знято з розгляду та відкладено до 08.01.2024 року ( а. с. 90 ).

08 січня 2024 року розглянуто заяву про відвід головуючого судді, зупинено провадження у даній справі та передано справу в канцелярію суду для визначення складу суду для вирішення питання про відвід головуючого судді в даній справі у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України ( а. с. 93-96 ).

Ухвалою суду від 12 січня 2024 року відновлено провадження у даній справі та призначено розгляд справи на 31 січня 2024 року ( а. с. 99 ).

31 січня 2024 року відкладено судове засідання на 20.02.2024 року у зв`язку неявкою в судове засідання заявника та її представника та відсутністю відомостей про належне сповіщення ( а. с. 103 ).

20 лютого 2024 року за вх. № 9834 судом отримано на виконання ухвали суду від 04.12.2023 року від Гребінківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 225/2022 до майна, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 ( а. с. 106-119 ).

В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи заявник ОСОБА_1 була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

Заінтересована особа Ковалівська об`єднана територіальна громада в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

До того ж, 01.12.2023 року за вх. № 54765 судом отримано лист, в якому просили справу розглядати без присутності представника старостинського округу Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та не заперечували щодо задоволення заяви ОСОБА_1 ( а. с. 76 ).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В свою чергу, заінтересована по справі особа скористувалася вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження ( ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року ).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «YUNION ALIMENTARIA v. SPAIN» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

До того ж, судом враховану ту обставину, що заявник та її представник у попередніх судових засіданнях брали участь, надавали свої пояснення, підтримували заяву та просили її задовольнити.

Судом були розглянуті всі заяви та клопотання з боку заявника ( її представника ).

Крім того, в судовому засіданні 08.11.2023 року, за клопотанням представника заявника в якості свідка було допитано ОСОБА_4 ( а. с. 47, 48-53 ).

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю заявника та заінтересованої особи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, або інших учасників судового процесу, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інших заяв та клопотань з боку учасників справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення надані заявником та її представником у попередніх засіданнях, з урахуванням наданих свідчень з боку свідка у судовому засіданні 08.11.2023 року, прийшов до наступного.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Пунктами 1-9 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено факти, справи про встановлення яких розглядаються судом, зокрема, пунктом 5 ч.1.ст.315 цього Кодексу - про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Постановою Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років).

Згідно матеріалів спадкової справи, як надійшла на адресу суду на виконання ухвали, остання не містить спадкоємців, а заінтересована особа звертаючись до суду з заявою, не заперечувала проти задоволення заяви заявника, тобто встановлення вищевказаного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Заявник ОСОБА_1 звернулася з вищевказаною заявою до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ст. 316 ЦПК України, за місцем проживання останньої, АДРЕСА_2 .

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 132 ( а. с. 8 ).

Згідно довідки старостинського округу села Погреби та Луб`янка від 06.10.2022 року № 266, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 05.01.1977 року по теперішній час ( а. с. 11 ).

Відповідно до Довідки від 30.11.2022 року, виданої Устиміським старостинським округом Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з 1988 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день його смерті за вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а. с. 12 ).

Звертаючись до суду з вищевказаною заявою, заявник наголошувала на тому, що з померлим ОСОБА_2 вона проживала однією сім`єю, як чоловік і жінка в період часу з 10 лютого 2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) зроблено висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження викладених в заяві обставин, заявник до заяви додала Довідку від 30.11.2022 року, виданої Устиміським старостинським округом Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з 1988 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день його смерті за вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак вказаний доказ стосовно проживання осіб за однією адресою не свідчить між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю ( вказана позиція міститься в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).

Отже, факт спільного проживання чоловіка і жінки не є достатнім доказом перебування у фактичних шлюбних відносинах ( такої позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18).

Окрім цього заявником було надано до суду в якості доказів спільного проживання дві фотографії ( а. с. 17 ), однак вказані докази не свідчать проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

До того ж, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю ( постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18).

Інші докази додані до заяви з боку заявника, а саме: трудова книжка; свідоцтво про підготовку трактористів; атестат про середню освіту, які видані на ім`я ОСОБА_2 не підтверджують того, що між заявником та ОСОБА_2 склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Також, в якості доказів, зазначених в заяві, заявник посилалася на свідчення свідка.

Так, в судовому засіданні в якості свідка була допитана донька заявника ОСОБА_4 , яка пояснила, що ще у 1988 року ОСОБА_2 почав проживати на квартирі у її бабусі, проживаючи завжди допомагав. Потім, померлий почав проживати з її матір`ю, допомагав їй та її дітям грошима, також допоміг з грошима їй на весілля. Коли почали проживати вони разом, не пам`ятає, оскільки вона проживала окремо. ОСОБА_2 був присутнім на днях народження. Зазначала про те, що разом вони нажили майно, вели господарство, придбали телевізор, меблі. Похованням займалася її мати та вона.

На питання суду свідок зазначила, що ОСОБА_2 не бажав укладати шлюб з її матір`ю.

Зазначене свідчить про небажання останнього створити сім`ю.

Окрім того, сама заявник зазначала, що ОСОБА_2 мав свої гроші, її коштами не користувався.

Зазначеним вище свідченням свідка суд надає критичної оцінки, оскільки вказаний свідок є зацікавленою особою ( донька заявника ), а також спресуються матеріали справи.

Посилання на те, що заявником здійснено поховання спадкодавця, не є доказом перебування з ним у фактичних шлюбних відносинах ( постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).

Як зазначено вище, до матеріалів справи з боку заявника не було додано жодних належних та допустимих доказів, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільних витрат, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, тощо.

Також, самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц).

Отже, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (61-3071св21).

Більше того, згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, у справі № 490/4949/17 сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки не може свідчити про відносини, які притаманні подружжю.

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Окремо слід вказати, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Така правова позиція викладена в постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Отже, сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Зазначених правових позицій дотримується і Верховний Суд в постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.

Стосовно долучення до матеріалів справи письмових доказів з боку представника заявника, а саме: договір підряду буріння свердловини; ксерокопію паспорту ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про розірвання шлюбу; копію посвідчення особи, постраждалої від ЧАС; копію посвідчення тракториста-машиніста; товарний чек та рахунок замовлення від 30.07.2022 року; товарний чек та розрахунок замовлення від 06.08.2019 року, то такі документи були залишені судом без розгляду та повернуті, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 126 ЦПК України та ч. 2 ст. 127 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

З комплексного аналізу вказаної норми слідує, що при звернені до суду із заявою в порядку окремого провадження, особа повинна дотримуватися загальних вимог.

Відповідно до вимог ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Так, суд не було повідомлено з боку заявника письмово, який доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, додаткові докази представник заявника намагався долучити до справи вже тоді, коли розгляд справи було розпочато, надано пояснення, допитано свідка.

В свою чергу, представник заявника не звертався до суду у відповідності до вимог ЦПК України ( стаття 127 ) із клопотанням про поновлення процесуального строку.

Аналізуючи докази, які були надані заявником до заяви, а також свідчення допитаного свідка, судом не було встановлено між заявником та померлим ОСОБА_2 відносини, які притаманні подружжю.

Отже, під час розгляду справи заявником не було доведено, а судом не встановлено під час розгляду справи, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували відносини, які притаманні подружжю.

З боку заявника не було надано належних та допустимих доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ( ч. 1 ст. 89 ЦПК України ).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вимоги ч. 7 ст. 294 ЦПК України, понесені заявником судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести за рахунок заявника.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 21, 25, 36, 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 83, 89, 126, 127, 128, 187, 211, 247, 263-265, 273, 293, 294, 315, 316, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, постановою Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ковалівська об`єднана територіальна громада про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Заінтересована особа: Ковалівська об`єднана територіальна громада ( адреса місцезнаходження: 08652, Київська область, Білоцерківський район, с. Ковалівка, вул. Монастирська, буд. 1 ).

Повне судове рішення складено 20 лютого 2024 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов