ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Пилипчук Л.І., Лобова О.А.,

секретар: Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи - П`ята Харківська державна міська нотаріальна контора, Харківська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 ОСОБА_2 (далі заявник) звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 ,про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 27листопада 2018року було складено актовий запис №17505 та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну йому частину квартири АДРЕСА_2 . Вищезазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності померлому та його брату ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО Васіковою Л.Є. від 01.03.2003 року за реєстром № 5404, зареєстрованому у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1183381 від 06.08.2003 року, реєстраційний номер 2064736, номер запису: П-3-5703 в книзі: 1. Після його смерті ніхто не подавав заяв про прийняття спадщини у встановлений законом 6 місячний строк,що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від17.06.2020року за № 60595247.Єдиним спадкоємцем,який фактично прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4 ,є його рідний брат ОСОБА_3 ,оскільки останній з 2011 року і на день його смерті постійно мешкав разом зі своїм братом за адресою: АДРЕСА_1 ,але не встиг юридично оформити свої спадкові права. Встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем заявнику необхідно для оформлення спадщини.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа П`ята Харківська державна міська нотаріальна контора, Харківська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила Харківська міська рада. Скарга мотивована тим , що районним судом неповно з`ясовано обставини справи , не доведено обставини , що мають значення для справи , які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апелянт посилається на відсутність доказів на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини в розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України.

Скаржник зауважує, що заявник ОСОБА_2 звертаючись до суду , не надав належних , допустимих та достовірних письмових доказів в обґрунтування заявлених вимог , що можуть підтвердити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Харківська міська рада просить скасувати рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2021 року , та ухвалити нове , яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 27 листопада 2018 року було складено актовий запис № 17505 /а.с.13/.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Вищезазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності померлому та його брату ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО Васіковою Л.Є. від 01.03.2003 року за реєстром № 5404, зареєстрованому у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1183381 від 06.08.2003 року, реєстраційний номер 2064736, номер запису: П-3-5703 в книзі: 1. /а.с.14-17/.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 04 лютого 2020 року було складено актовий запис № 17842 /а.с.12/.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_2 , єдиним спадкоємцем якої є його рідний син ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . ОСОБА_2 прийняв спадщину, оскільки подав відповідну заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом. Заява була зареєстрована у книзі реєстрації та обліку спадкових справ 07 квітня 2020 року за № 473 та заведена спадкова справа за № 177/П/2020.

Згідно постанови від 26.06.2020 № 1446/02-31 державним нотаріусом П`ятої Харківської міської Державної нотаріальної контори (відокремленим підрозділом) Лакізою І.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру в цілому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 . /а.с.20-22/.

Відмова державного нотаріуса обґрунтована тим, що спадкова справа не містить належного підтвердження того, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на день смерті постійно мешкав разом зі своїм братом ОСОБА_3 за адресою: квартира АДРЕСА_2 та даний факт потребує встановлення в судовому порядку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними братами та проживали разом за однією адресою (по АДРЕСА_1 ) з 2011 року. ОСОБА_3 , після смерті свого брата продовжив проживати за вищезазначеною адресою по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Факт постійного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджується актом від 08.07.2020, який було складено в присутності 2 свідків, як вказував заявник (а.с. 23)

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є сусідами заявника, ОСОБА_2 підтвердили факт того, що ОСОБА_3 постійного проживав разом зі своїм братом за адресою: квартира АДРЕСА_2 , до дня його смерті, але не встиг юридично оформити свої спадкові права. Свідки підтвердили, що за життя ОСОБА_3 дбав про рідного брата ОСОБА_4 , лікував його, згодом, поховав, оскільки інших родичів в нього не було, а також фактично прийняв спадщину успадкувавши речі, які ними було придбано за період спільного проживання (меблі, книги, документи та інше).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду вказаним вимогам відповідають.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК).

Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.

В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21).

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аргументуючи свою апеляційну скаргу Харківська міська рада посилалась зокрема на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були зареєстрованій за однією адресою , а відтак факт постійного проживання не підтверджено.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 і гону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав.

Правові висновки у вказаних справах ґрунтуються на тому, що факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємця для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджується не лише фактом їх реєстрації за однією адресою, а й іншими належними і допустимими доказами.

Застосування такого підходу щодо встановлення факту спільного проживання спадкодавця та спадкоємця для прийняття спадщини незалежно від факту їх реєстрації за однією адресою відповідає положенням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», нормам Книги шостої ЦК України та усталеній практиці Верховного Суду, оскільки спрямоване на безперешкодну реалізацію спадкоємцем своїх прав.

Враховуючи викладене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення заяви є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя : В.М.Триголов

Судді: О.А. Лобов

Л.І. Пилипчук