Справа № 562/4178/23
"21" березня 2024 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області у складі: головуючого судді Ковалика Ю.А., при секретарях судових засідань Дацишиній Р.В., БєлявськоїА.С., за участі представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції у м. Здолбунів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат,
У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , уточнивши позовні вимоги представник позивача просив ухвалити рішення, яким стягнути 3% річних в сумі 17 254 грн. 81 коп., інфляційні втрати в розмірі 50 255 грн. 29 коп. та понесені судові витрати по справі.
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 березня 2024 року задоволено клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" Терещука Юрія Олександровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточненні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Крім того, 28 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №112103.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2009 року у справі №2-963/09 позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 28.04.2007 в розмірі 17708,74 доларів США. та по 805,43 грн. судових витрат з кожного.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2012 року у справі №1708/1979/12 замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-963/09 від 16.09.2009 з ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ "Кей-Колект".

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом здійснено запит до ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області, відповідно до наданої інформації: ОСОБА_4 , змінив прізвище на « ОСОБА_5 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною ч. 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

За вимогами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З огляду на вище наведені норми, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд встановив, що відповідачі належним чином не виконували своїх зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника та поручителя. Судовим рішенням від 26 серпня 2009 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед позивачем та його порушення.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Рішення суду не є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло до ухвалення судового рішення на підставі договору. Зазначене рішення суду не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання.

У розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, виходячи зі змісту правової позиції наведеної у постанові Верховного суду від 12 березня 2018 року №914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 24 листопада 2017 року по 23 лютого 2022 року нараховано 3% річних у розмірі 17 254,81 грн., інфляційних втрат за період з 24 листопада 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 50 255,29 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне виконання боргового зобов`язання, суд приходить до наступного висновку.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Інфляційний показник не поширюється на випадки стягнення боргу в еквіваленті до іноземної валюти.

Ураховуючи зазначене, положення частини другої статті 625 ЦК України в частині інфляційних втрат не можуть бути застосовані до боргового зобов`язання в доларах США, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 369/12376/17 (провадження № 61-4966св20).

Отже, враховуючи вищевикладене, з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 24 листопада 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 17 254 грн. 81 коп.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 685 грн. 99 коп. (17 254 грн. 81 коп. х 2 684 грн. 00 коп. /67 510 грн. 10 коп.).

Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 3% річних в сумі 17 254 (сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 685 (шістсот вісімдесят п`ять) грн. 99 коп. з кожного.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 94/1, м. Київ, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 37825968.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 22 березня 2024 року.

Суддя: Ю.А. Ковалик