Справа №760/4501/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

секретар судового засідання - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Демченко Л.П. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

27 лютого 2023 року представник позивача звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 122396,05 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 11 листопада 2018 року у м. Києві на просп. Космонавта Комарова, буд. 38/57 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та відповідача.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року у справі №760/29891/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

02 січня 2019 року позивач звернулася до страховика відповідача - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» із заявою про страхове відшкодування та на підставі страхового акту №18.59.4 від 25 січня 2019 року їй виплачено страхове відшкодування у сумі 83900,00 грн.

За висновком авто-товарознавчої експертизи №139/18 від 14 грудня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля (263246,26 грн.) перевищує його ринкову вартість позивача (255296,05 грн.), а тому експерт визначив матеріальний збиток до відшкодування в розмірі 255296,05 грн.

ОСОБА_2 не здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля у зв`язку з відсутністю коштів та згодом відчужила його.

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 255296,05 грн.

Рішенням від 09 березня 2021 року у справі №756/8926/19 позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 171396,05 грн.

Однак, постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що обґрунтування позовної заяви полягало у стягненні вартості відновлювального ремонту на автомобіль, сума якого перевищувала ринкову вартість автомобіля, який відповідно до ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважається фактично знищеним, тому необхідно було підтвердити вартість автомобіля до ДТП та після ДТП та стягувати різницю між ними.

Вказує, що зазначений позов подається після отримання з ГСЦ МВС інформації від 31 червня 2023 року №31/26-49аз про вартість проданого автомобіля та на підставі п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України щодо стягнення втрат, яких зазнала позивач при відчуженні автомобіля, у зв`язку з його пошкодженням внаслідок ДТП, тобто вартість втраченого майна.

Вважає, що до ДТП могла продати автомобіль відповідно до його ринкової вартості згідно висновку авто-товарознавчої експертизи №139/18 від 14 грудня 2018 року за 255296,05 грн., натомість, у зв`язку з браком коштів на ремонт ТЗ, вимушена була продати не відремонтований автомобіль за 49000,00 грн., що менше ринкової вартості на 122396,05 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27.02.2023 р. зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 21 вересня 2023 року, залучено до участі у справі третю особу - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Демченко Л.П. заявила клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з наступним. Позивач у справі №756/8926/19 просила суд стягнути майнову шкоду у вигляді втрат товарної автомобіля після ДТП, тобто предметом спору було стягнення суми зниження товарної (ринкової) вартості автомобіля. При цьому, у справі №760/4501/23 позивач знову просить суд стягнути суму зниження ринкової вартості автомобіля після ДТП у вигляді завданих збитків.

Відчуження автомобіля позивач здійснила у 2019 році, тобто на час перебування на розгляді справи №756/8926/19 була обізнана про суму правочину та могла подати докази на підтвердження цієї обставини, чого не зробила.

Вважає те, що позивач виділив частину позовних вимог в новий позов, не може трактуватися як те, що він подав до суду новий позов з новим предметом позовних вимог.

Представник позивача Григораш К.М. у судовому засіданні заперечила проти закриття провадження у справи за необґрунтованістю клопотання. Вказала, що у справах №756/8926/19 та №760/4501/23 є відмінними підстави позову, що свідчить про їх відмінність.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв/ клопотань не подав.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальним правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

За висновками Верховного Суду щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в постановах від 10 червня 2020 року у справі №366/2099/17, від 27 травня 2020 у справі 65/4455/19, від 08 квітня 2020 року у справі №910/16868/19, від 27 листопада 2019 у справі №303/4229/16-ц, від 27 листопада 2019 у справі №235/4711/15-ц, від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18, від 19 листопада 2019 року у справі №640/5563/19, від 09 жовтня 2019 у справі №285/3912/18, від 19 червня 2019 у справі №759/488/17, закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише за умови, що позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору (див. постанову Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі №640/7778/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року у справі №756/8926/19 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов у справі №756/8926/19 обґрунтовано тим, що внаслідок ДТП належний ОСОБА_2 автомобіль «Mazda 5» отримав механічні пошкодження. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №139/18 від 14 грудня 2018 року, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Mazda 5» внаслідок ДТП складає 255296,05 грн., що відповідає ринковій вартості автомобіля до ДТП. Цивільна відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування №АМ 4727154 з лімітом відповідальності 100000 грн. у ТзДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», до якої вона 02 січня 2019 року подала заяву про настання страхового випадку та на підставі страхового акту №18.59.4 від 25 січня 2019 року отримала страхове відшкодування у розмірі 83900 грн. Посилалася, що внаслідок пошкодження вона не мала змоги здійснювати поїздки на належному їй автомобілі і змушена була користуватися послугами таксі Uber, загальна вартість яких склала 9103,60 грн. У зв`язку з наведеним просила стягнути із відповідача на її користь завдану шкоду у розмірі ринкової вартості автомобіля 255296,05 грн. та витрат на таксі у розмірі 9103,60 грн., а всього стягнути 264399,65 грн. та судові витрати.

Таким чином, у справі №756/8926/19 та у справі що розглядається №760/4501/23:

- позивачем та відповідачами є ті ж самі особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно;

- предметом спору є аналогічна матеріально-правова вимога: відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 лютого 2023 року у справі №902/560/20 (902/301/21) виснувала, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Правовою підставою позову у справі №756/8926/19 є стягнення різниці між фактичним розміром шкоди, який дорівнює вартості пошкодженого транспортного засобу до ДТП, і страховою виплатою; а у справі №760/4501/23 - стягнення втрат, яких зазнала позивач при відчуженні автомобіля, у зв`язку з його пошкодженням внаслідок ДТП, тобто вартість втраченого майна

Оскільки підставою закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є тотожність позовів одночасно щодо сторін, предмету та підстав, нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Встановив, що у справі №756/8926/19 та у справі №760/4501/23 є відмінними підстави позову, суд вважає, що відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні клопотання сторони відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 255, 260-261, 353-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Демченко Л.П. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» про відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Кушнір