Справа № 471/1545/23
Провадження №2/471/73/24
Номер рядка звіту 67
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2024 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Холоденко І.Ю.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Братське цивільну справу № 471/1545/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що сторони з 27.10.2007 року перебували у шлюбі, який було розірвано 30.11.2020 року рішенням суду. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за Відповідачем на праві приватної власності зареєстровано будинок (загальна площа - 46,7 кв.м., житлова площа - 35,7 кв.м., загальна вартість нерухомого майна 46291 грн.), розташований за адресою АДРЕСА_1 згідно договору купівлі продажу від 01.11.2007, посвідченого приватним нотаріусом Братського районного нотаріального округу Миколаївської області. При цьому, зазначений договір укладений після реєстрації шлюбу. Позивачем надавалась відповідна згода на укладення договору. Після розірвання шлюбу домовленості між Позивачем та Відповідачем щодо поділу не досягалось, шлюбний договір не укладався, відповідно у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Позивач вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя навіть за умови здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них, відповідно вона має право на частку у вказаному майні, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду.

Позивач до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Cторони у період з 27 жовтня 2007 року по 30 листопада 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу, 01.11.2007 укладено договір купівлі-продажу будинку, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Братського районного нотаріального округу Миколаївської області Малярчук Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 1101 (а.с.13).

01.11.2007 за відповідачем зареєстровано право власності (а.с.14).

02.11.2007 відповідачем укладено договір іпотеки. Приватним нотаріусом винесено заборону та внесено відповідні відомості в Державний реєстр іпотек (а.с.15-18).

В подальшому 14.08.2017 обтяження припинено (копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження додається).

Позивач та Відповідач разом під час шлюбу уклали кредитний договір від 27.10.2008 № 115 з СКФГО «Миколаївський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» про надання кредиту для реконструкції житлового будинку у сільській місцевості, предметом якого є надання фондом кредиту на суму 50000 гривень терміном на 15 років з виплатою 3% річних на реконструкцію житлового будинку.

Згідно рішення виконкому Братської селищної ради від 16 жовтня 2015 року № 2 «Про перейменування вулиць, провулків, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території Братської селищної ради» вулиця Піонерська перейменована на вулицю Сухомлинського (копія сторінок технічного паспорта додається).

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказане також кореспондується з нормами ст. 368 ЦК України, відповідно до якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Враховуючи те, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 сторонами було придбано за час перебування у шлюбі та не вибуло з власності до розірвання шлюбу, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат, то позивачем було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки остання є членом малозабезпеченої сім`ї, тому суд звільняє від сплати судового збору, судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 як таке, що набуто у порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1073,60 гривень в дохід держави .

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

СуддяІ.Б. Гукова