Дата документу 23.01.2024 Справа № 334/2049/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/2049/23 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
№ 22-ц/807/270/24 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного Товариство «СЕНС БАНК» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного Товариство «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про визнання права іпетекодержателя,

ВСТАНОВИВ

В березні 2023 року АТ «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права іпетекодержателя.

В обґрунтування заяви зазначало, що внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за передавальним актом від 15.10.2019 є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019р. На підставі зазначених документів правонаступником Акціонерної товариства «Укрсоцбанк» та належним кредитором за Кредитним договором та спірним договором іпотеки є Акціонерне товариство «Альфа-Банк». В подальшому, 01.12.2022 року АТ «Альфа-Банк» було змінено назву на АТ «СЕНС БАНК».

12 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір кредиту №153СМБ/08, згідно якого були надані кредитні кошти в розмірі 65000 доларів США зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном погашення до 11.09.2016 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними Кредитними договорами щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат з ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір №153СМБ/08/lі від 12.09.2008 посвідчений 12.09.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою Т.С. за реєстровим №4698 та внесена заборона за № 4699/56.

Предметом іпотеки за цими договорами є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 53,57 кв. м., житловою 20,3 кв. м. розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою господарського суду Запорізької області від 03.06.2010 визнано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.11.2010 року по справі № 21/133/10 скасовані усі заборони на нерухоме майно боржника.

16.12.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білою Т.С. на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 09.11.2010 року по справі № 21/133/10 знято заборону відчуження належної ОСОБА_2 та вилучено запис про іпотеку у Державному реєстрі іпотек.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2011 року за результатами розгляду касаційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2011 року, постанову господарського суду Запорізької області від 03.06.2010 р., ухвали господарського суду Запорізької області від 03.09.2010 р. у справі № 21/133/10 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.07.2011 року № 21/133/10- 29/5009/3331/11 провадження по справі про банкрутство Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 припинено. Копія ухвали направлена сторонам, в тому числі ОСОБА_2 .

Суд при винесенні ухвали дійшов висновку, що боржник звертаючись до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство, вказав про те, що він має грошові зобов`язання перед ПАТ «Укрсоцбанк», які виникли на підставі кредитного договору №153СМБ/08 від 12.09.2008 року. Проте, грошові кошти були видані цим банком у кредит ОСОБА_2 не як суб`єкту підприємницької діяльності, а як фізичній особі - громадянину України та згідно п. 1.2. кредит виданий на поточні потреби. Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» не пов`язана із здійсненням підприємницької діяльності та строк виконання зобов`язання наступає 11.09.2016 року. Тобто, судом підтверджено обов`язок Позичальника щодо виконання умов кредитного договору та договорів забезпечення згідно діючих умов.

07.06.2013 року ОСОБА_2 без згоди ПАТ «Укрсоцбанк» здійснено відчуження предмета іпотеки, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 53,57 кв. м.. житловою 20,3 кв. м. розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом укладання Договору купівлі-продажу квартири з громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що був посвідчений 07.06.2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. за реєстровим № 2643.

У звязку з цим, у грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2022 року позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бугрім Олена Віталіївна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним задоволено, визнано договір купівлі-продажу квартири загальною площею 53,57 кв. м., житловою 20,3 кв. м. розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений 07 червня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім Оленою Віталіївною за реєстровим номером 2643 недійсним.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову ПАТ « Укрсоцбанк» відмовлено.

Так, в подальшому, 11.04.2019 року будучи учасниками справи про визнання договору купілі-продажу недійсним, знаючи про наявність іпотеки, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 здійснили відчудження спірної квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу Відповідачу - ОСОБА_1 , та остання станом на сьогодні є власником майна, яке є предметом іпотеки.

Відповідно до п. п. 2.1.1.-2.1.9 Іпотечного договору, що передбачає обов`язок іпотекодавця вживати всіх необхідних заходів щодо захисту від зазіхань будь-яких третіх осіб, без письмової згоди Іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки, негайно повідомляти про зміни, що відбулися та відбуваються з предметом іпотеки.

Банк свого дозволу на реалізацію предмета іпотеки не надавав. А відсутність зареєстрованого обтяження в єдиного державному реєстрі не свідчить про існування такого обтяження взагалі.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, визнати за Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» право іпотеки на нерухоме майно, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 53,57 кв. м., житловою 20,3 кв. м. розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) на умовах, передбачених договором іпотеки від 12 вересня 2008 року. Внести запис до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: квартиру загальною площею 53,57 кв. м., житловою 20,3 кв. м. розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) та внести відповідний запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаного приміщення. вирішити питання судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «СЕНС БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не є боржником за основним договором кредиту №153СМБ/08 від 12.09.2008р. та не є майновим поручителем або стороною Іпотечного договору №153СМБ/08/lі від 12.09.2008р. Тобто Відповідачка не є іпотекодавцем в розумінні положень ст. 1 Закону № 898-ІУ. Нерухоме майно, що є предметом іпотечного договору, набуто нею у власність у подружжя ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 11.04.2019 року, тобто через 11 років від дати укладення іпотечного договору іпотекодавцем ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції були враховані положення ст. 23 Закону № 898-IV якими передбачені наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи. Так, відповідно до ч. 1 ст.23 цього Закону у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва. іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки. набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Зокрема, згідно ст. 12 Закону № 898-ІУ у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, і поте ко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. При цьому, розділом V Закону «Задоволення вимог іпотеко держателя за рахунок предмета іпотеки» встановлено порядок реалізації предмета іпотеки шляхом задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (ст.29 Закону).

Аналогічні положення містить Іпотечний договір №153СМБ/08/Іі від 20.09.2008 року, за умовами п.2.4.4 якого Іпотекодержатель (позивач) має право у разі невиконання Іпотекодавцем хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених згідно з п. п. 2.1.1. - 2.1.11. цього договору, вимагати дострокового виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі приписів Закону та положень договору Позивачем було реалізоване право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в судовому порядку.

Разом з тим, рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 15.02.2023р. у справі №334/5593/19 у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. Вказане рішення суду набрало чинності 18.03.2023, банком не оскаржувалось.

Тож суд першої інстанції зробив правильний висновок пр. те, що позивач вже реалізував своє право як іпотекодержатель та навіть у разі задоволення судом вимоги про визнання за Позивачем права іпотеки на нерухоме майно, не зможе задовольнити свій майновий інтерес (повернення кредитних коштів) у передбачений законом спосіб. Отже, як зазначив суд першої інстанції, за вказаних умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою не гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а вимога позивача про визнання за АТ «СЕНС БАНК» права іпотеки на нерухоме майно, що є предметом Іпотечного договору, не призведе до захисту його прав та інтересів, у зв`язку з чим не е ефективним способом захисту права Позивача.

Суд першої інстанції також зробив висновок про те, що право іпотеки, яке виникло на підставі іпотечного договору №153СМБ/08/Іі від 20.09.2008 року, є припиненим, а відомості про іпотеку поновленню не підлягають.

З урахуванням того, що обставини справи свідчать про те, що позивач не здійснив дії з поновлення державної реєстрації іпотеки без поважних причин, а факт придбання ОСОБА_1 нерухомого майна, яке є предметом іпотечного договору, за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження, вказує на те, що відповідачка є добросовісним набувачем цього майна, яка не вчиняла неправомірних дій щодо Позивача.

На момент укладення договору купівлі-продажу квартири в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості про права інших осіб на майно або їх обтяжень, зокрема іпотекою, ОСОБА_1 добросовісно покладалася на ці відомості та була переконана, що набуває право на квартиру вільною від прав інших осіб та без обтяжень. Підтвердженням цього є положення договору купівлі-продажу квартири від 11.04.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Касапською Н.О.

Нотаріус на дату укладання договору перевірив в усіх державних реєстрах та встановив факт відсутності зареєстрованих речових прав третіх осіб, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна, отримавши витяг з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна від 11.04.2019 р.. про що зазначено в п.8 договору.

Крім того, право власності на квартиру за ОСОБА_1 було зареєстровано в день укладання договору купівлі-продажу 11.04.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_1 придбала квартиру за власні, а не кредитні кошти.

Згідно п.7 договору купівлі-продажу зазначено, що Покупець - удова з 17.11.2015 року і грошові кошти, що витрачаються нею на придбання вищевказаного нерухомого майна за цим договором, не є спільною сумісною власністю та є її особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності га грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю вищевказаного нерухомого майна відсутні.

До того ж продавці не є боржниками банку або майновими поручителями. Наведені вище обставини укладення договору купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 свідчать про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем вказаного нерухомого майна.

За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням №12- 127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Ані при розгляді справи у суді першої інстанції , ані при апеляційному розгляді позивачем не доведено обставини, які б свідчили про недобросовісність відповідачки, хоча за приписами ст.8І ЦПК України на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариство «СЕНС БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 лютого 2024 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З Поляков