Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2106/23

Провадження № 2/348/812/23

25 січня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участі секретарів судового засідання Кікінчук М.П., Дмитрук С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Надвірна в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно набутих коштів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів Олекса Любомирович, представник позивача- адвокат Римарук Юрій Ігорович,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Римарук Ю.І., звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 вересня 2023 року позивач дізнався про те, що 20 жовтня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатіва О.Л. відкрито виконавче провадження №67198677 щодо виконання виконавчого напису № 103070 від 07.06.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про звернення та стягнення з нього та задоволення вимог ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором №500907489 від 26 квітня 2013 року у розмірі 26991,06 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі -- 9890,85 грн.; заборгованість за відсотками та комісією у розмірі - 5250,21грн.; заборгованість за штрафними санкціями у розмірі - 11800,00 грн.; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 50,00 грн.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № .09.2023 року, позивач вважає, що виконавчий напис №103070 від 07.06.2021 року вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення з позивача. Зазначає, що виконавчий напис вчинено після спливу строку позовної давності, та за кредитним договором, який не є нотаріально посвідченим, отже з грубим порушенням нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій.

На підставі наведеного позивач просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, повернути безпідставно набуті кошти та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 08.09.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 08.09.2023 задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення, яке проводиться на підставі виконавчого напису №103070 від 07.06.2021 року.

Ухвалою суду від 09.10.2023 визнано обов`язковою особисту участь у судовому засіданні позивача та представника позивача.

Ухвалою суду від 30.10.2023 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатіва О.Л. та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.01.2024 вилучено з кола учасників процесу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М.

У судове засідання 25.01.2024 позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Римарук Ю.І. не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 102-103).

Представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» у судове засідання не з`явився, про день, місце та час судового засідання судом повідомлений належним чином (а.с.81,100,107), подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, зазначив, що визнає позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим просить повернути позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету (а.с. 34).Також подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в обґрунтування якого зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи. Просив врахувати, що відповідач позов визнає та не вчиняє дій, направлених на затягування розгляду справи, а також те, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору, а також врахувати, що за позивачем наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням. Покладення судових витрат на відповідача у розмірі 8000,00 грн. є несправедливим, з цих підстав вважає, що відшкодування відповідачем витрат можливе у розмірі 1000,00 грн.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л. у судове засідання не з`явився, про день, місце та час судового засідання судом повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 75, 84). 12.12.2023 надіслав до суду постанову про зміну ( доповнення) реєстраційних даних від 11.12.2023, винесену при примусовому виконанні виконавчого напису № 103070 від 07.06.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. (а.с.90-91).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти позову, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 103070 від 07.06.2021 року, яким запропоновано стягнути з позивача ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», якому ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25 травня 2021 року, якому в свою чергу ТОВ "Фінансова компанія управління активами" відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/ФК від 09 липня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ "ДАТА МАЙНІНГ ГРУП" відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, якому АТ "Альфа Банк" на підставі Договору факторингу відступлено право вимоги за Кредитним договором № 500907489 від 26 квітня 2013 року, укладеним між АТ "Альфа Банк" та ОСОБА_2 .

Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року включно. Загальна сума заборгованості складає 26991,06 грн., з яких 9890,85 грн.-заборгованість за тілом кредиту; 5250,21грн.- заборгованість за відсотками та комісією; 11800,00 грн.- заборгованість за штрафними санкціями; 50,00 грн.- плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом (а.с.8).

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатіва О.Л. від 20.10.2021 року відкрито виконавче провадження № 67198677 відповідно до виконавчого напису № 103070 від 07.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості в сумі 26991,06 грн. відповідно до кредитного договору № 500907489 від 26 квітня 2013 року укладеного з ТОВ " АТ "Альфа Банк". (а.с.7).

Згідно постанови від 11.12.2021 року про зміну (доповнення) реєстраційних вимог змінена резолютивна частина постанови про відкриття та зазначено: період стягнення заборгованості з 25.05.2021 по 03.06.2021.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N»282/20595 (надалі - «Порядок»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (надалі - «Перелік»).

Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи:

якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів' зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ«Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017.

Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 07.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17.

У змісті позовної заяви з посиланням на письмові докази, сторона позивача звертає увагу суду на той факт, що наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально.

В той же час, в матеріалах справи не міститься належного документу, що підтверджує безспірність заборгованості боржника ОСОБА_1 та встановлює прострочення виконання ним зобов`язання за Кредитним договором №500907489 від 26 квітня 2013 року.

Крім того, зі змісту наявної в матеріалах справи копії Кредитного договору №500907489 від 26 квітня 2013 року випливає, що строк кредиту встановлено сторонами до 29 квітня 2016 року, а, відтак, при вчиненні виконавчого напису нотаріус зобов`язаний був перевірити дотримання стягувачем строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Судом не встановлено, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису у розпорядженні приватного нотаріуса Остапенко Є.М. містився належний документ, що підтверджує безспірність заборгованості боржника та встановлює прострочення виконання зобов`язання.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція закріплена в постанові Великої палати Верховного СУДУ ВІД 21.09.2021 року № 910/10374/17.

При цьому суд враховує, що відповідачем подана до суду заява про визнання позову у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в процесі примусового виконання виконавчого провадження № 67198677 приватним виконавцем з боржника позивача ОСОБА_1 утримано кошти: 18.07.2023 року у сумі 1 707,03 грн (призначення платежу: оплата заборгованості з заробітної плати за червень 2023 ОСОБА_1 , виконавчий лист № 103070 від 07.06.2021 ВП 67198677), що підтверджено платіжною інструкцією № 41338 від 18 липня 2023р. та 15.08.2023 року у сумі 2 054,53 грн (призначення платежу: оплата заборгованості з заробітної плати за липень 2023 ОСОБА_1 , виконавчий лист № 103070 від 07.06.2021 ВП 67198677), що підтверджено платіжною інструкцією № 47436 від 15 серпня 2023 р, а всього стягнуто загальну суму 3761,53 грн. (а.с.9-10).

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Позивач звернулася до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутих з неї сум заборгованості за виконавчим написом, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідно до постанови державного виконавця, винесену на примусове виконання оскаржуваного виконавчого напису, загалом за відповідний період з ОСОБА_1 було стягнуто 3761,53 грн. заборгованості за виконавчим написом.

За висновком суду, виконавчий напис №103070 від 07 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено без достатніх правових підстав.

Тому, враховуючи вказане, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача стягнутої з нього заборгованості у розмірі 3761,53 грн., у порядку виконавчого провадження на виконання оскаржуваного виконавчого напису, який визнається таким, що не підлягає виконанню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зауважує наступне.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір № 111/23 про надання правової допомоги від 04.09.2023 (а.с.39-40), додаткову угоду до договору від 26.09.2023 (а.с.41), акт щодо надання юридичних послуг по договору № 111/23 від 26.09.2023 (а.с.42).

В матеріалах справи також містяться: ордер серія АТ № 1049251 від 04.09.2023 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю 632 від 08 лютог. 2008 року.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Як вбачається з ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд вважає, що категорія цієї справи не є складною, і зазначені адвокатом юридичні послуги не відповідають критерію реальності адвокатських витрат і є завищеними, а тому, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, а також беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн. за подання позовної заяви та 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - відповідачем позов визнано лише частково.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2147,20 грн. та за подання заяву про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 15, 16, 18, 387, 536, 625, 1048, 1212, 1213, 1215 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 142, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 103070 від 07.06.2021року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса безпідставно набуті кошти у розмірі 3761,53 (три тисячі сімсот шістдесят одна) грн. 53 коп.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору при подачі позову у розмірі 2147,20 грн. та судові витрати на оплату судового збору при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн., а всього стягнути 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 4000 (три тисячі) грн.00 коп.

Заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Надвірнянського районного суду від 08 вересня 2023 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача- адвокат Римарук Юрій Ігорович, адреса місця знаходження: 76019, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Софрона Мудрого, 16.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», , адреса місця знаходження: 03035, м. Київ, Солом`янська площа, буд. 2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів Олекса Любомирович, який знаходиться адресою: 77552, Івано-Франківська область, Долинський район, смт. Вигода, вул. Данила Галицького, 48.

Суддя: Т.А.Бурдун