Справа № 226/1968/23

Провадження № 2/226/561/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 січня 2024 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Філіпповської Т.Г.,

розглянувши у заочному судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Логвиненко Сергій Сергійович, до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі ордеру діє адвокат Логвиненко С.С., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування вимог вказав, що 09.09.1998 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеному на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м.Димитров Донецької області (в теперішній час м.Мирноград), реєстровий № 148, він придбавав у відповідача ОСОБА_2 , від імені якого на підставі нотаріально посвідченого доручення діяв його представник ОСОБА_3 , за 1500 грн. трикімнатну житлову квартиру загальною площею 56,5 кв.м, в т.ч. жилою - 41,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 08.04.1998 року ДХК «Селидіввугілля». Так як до оформлення вказаного договору вони із власником квартири дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу та вважали, що оформлений на товарній біржі договір є дійсним і подальшого нотаріального посвідчення не вимагає, з питання нотаріального посвідчення договору до нотаріусів не зверталися. В жовтні 2023 року, маючи намір розпорядитися своїм нерухомим майном, він звернувся до нотаріуса, де йому було роз`яснено, що договір купівлі-продажу квартири, оформлений на регіональній торговій біржі, не є належним правовстановлюючим документом в розумінні закону, що не дозволяє йому розпорядитися своєю квартирою, придбаною на торговій біржі. Вказуючи на це, позивач просить суд визнати за ним право власності на вказану квартиру, що надасть йому право повноцінного розпорядження своїм майном.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. Стороною позивача суду надано заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти заочного розгляду справи сторона позивача не заперечує.

Відповідач, двічі не з`явившись в судове засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд вважає за можливе відповідно до п.п.1-4 ч.1 ст.280 ЦПК України розглянути справу в заочному судовому засіданні та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Судом встановлено, що 09.09.1998 року на регіональній товарній біржі Юго-Восток в м.Димитров (Мирноград) між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач ОСОБА_2 , від імені якого на підставі нотаріально посвідченого доручення діяв його представник ОСОБА_3 , продав, а позивач ОСОБА_1 придбав трикімнатну жилу квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56.5 кв.м, в тому числі жилою - 41.9 кв.м, яка складає 11/500 ідеальної частини багатоквартирного жилого будинку, яка належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого ДХК «Селидіввугілля» 08.04.98р.

Продаж вчинено за 1500 грн, які згідно п.3 зазначеного Договору продавець отримав від покупця до моменту його підписання (а.с.9).

Право власності позивача на вказану квартиру, набуте на підставі укладеного на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» договору купівлі-продажу, зареєстровано в БТІ міста Димитров 25.09.1998 року, реєстрова книга №2, реєстровий №55 стор.152 (а.с.10).

В Державний реєстр речових прав на нерухоме майно право власності позивача на придбану ним на торговій біржі квартиру не внесено (а.с.15).

Як слідує з встановлених судом обставин, договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) від 09.09.1998 року було укладено сторонами в період дії ЦК Української РСР.

За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу жилого будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Аналіз зазначених норм ЦК УРСР і Закону України «Про товарну біржу» вказує на існування колізії законодавстві, чинному на час укладення сторонами договору купівлі-продажу.

За загальним правилом, визначеним частиною першою ст.128 ЦК УРСР, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором, а відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Згідно Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженій наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, підставою для державної реєстрації договорів купівлі-продажу передбачалися, в тому числі, договори купівлі-продажу, зареєстровані біржами.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Як слідує з договору купівлі-продажу, між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 на момент його укладення було досягнуто згоди з усіх істотних умов, які обумовлюються змістом договору, про що свідчать їх підписи (а.с.9). Це дає суду підстави вважати, що волевиявлення учасників правочину відповідало їх внутрішній волі, а сам правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Згідно ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Підставою звернення позивача до суду в теперішній час стало невизнання особою публічного права нотаріусом договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, що не дозволяє позивачеві реалізувати своє право на вільне розпорядження набутим майном.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , придбану згідно договору купівлі-продажу від 09.09.1998 року, укладеному на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м.Димитров Донецької області (в теперішній час м.Мирноград), є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-80, 259, 263-265, 280-282, 284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Димитровського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Л.І.Клепка