РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 755/6707/23

Провадження № 22-ц/4815/166/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінанасова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у складі судді Кушніра О. Г., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанасова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 30.12.2019 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-574408, за яким останньому надано кредитні кошти у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на емітовану банком України карту позичальника. Також 20.01.2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1, за яким останньому надано кредитні кошти в безготівковій формі, шляхом їх перерахування на карту позичальника. Відповідно до реєстру боржників від 22.12.2022 року до Договору факторингу №22122022/2 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 25414,20 грн. та за реєстром боржників від 11.05.2021 року до договору факторингу в сумі 9328 грн. Отримавши кредит, відповідач належним чином не виконував зобов`язання, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості, яка не погашена та підлягає стягненню в судовому порядку. Із цих підстав просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 34742 грн. 20 коп. та судові витрати.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №00-574408 від 30 грудня 2019 року та кредитним договором №1 від 20 січня 2020 року на загальну суму 34742 грн. 20 коп., а також 2684 грн. 00 коп. понесених судових витрат.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивач звернувся за захистом своїх прав поза межами строків позовної давності. Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Така заява ним була подана вчасно. Він не погоджується з висновком суду про те, що не спливли строки позовної давності за зобов`язаннями. Враховуючи, що позовна давність щодо порушеного права позивача розпочала свій відлік 30.01.2020 року та 20.02.2020 року (позивач міг дізнатися з цього моменту про порушене право), тобто за два роки до набрання чинності п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, то вони не мають зворотної дії в часі. Відтак відсутні підстави вважати продовженим строк позовної давності на період воєнного стану. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу одержання кредитних коштів.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 грудня 2019 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-574408, за яким останній отримав кредит в безготівковій формі шляхом їх перерахування на емітовану банком України карту позичальника в сумі 9000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,62 відсотків в день за користування кредитом шляхом їх перерахування на картку позичальника НОМЕР_1 (пункти 1.1 1.6, 2.1 договору).

Також 20 січня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1, за яким останній отримав кредит в безготівковій формі шляхом їх перерахування на карту позичальника в сумі 3200 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,5 відсотків за кожен день користування кредитом шляхом їх перерахування на картку позичальника (пункти 1.1 1.6, 2.1 договору).

Про успішне перерахування кредитором коштів 30 грудня 2019 року в сумі 9000 грн. та 20 січня 2020 року в сумі 3200 грн. на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 відповідача підтверджується довідками ТОВ «Універсальні платіжні рішення», який безпосередньо здійснював переказ коштів на банківські картки позичальника в національній валюті без відкриття рахунків і такі обставини надходження цих коштів підтверджується наданою відповідачем випискою по рахунку НОМЕР_1 ПриватБанку через систему LiqPay ПриватБанку.

22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22122022/2, за яким право грошової вимоги за кредитним договором №00-574408 відступлено позивачу, що свідчить про заміну кредитора у спірних правовідносинах.

11 травня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11052021, за яким право грошової вимоги за кредитним договором №1 відступлено позивачу, що свідчить про заміну кредитора у спірних правовідносинах.

Спірні відносини сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, та як наслідок утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з цим позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» визначило заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №00-574408 у сумі 25 414,20 грн. та складається з тіла кредиту в розмірі 9000,00 грн. та відсотків 16 414,20 грн., а за кредитним договором №1 в розмірі 9 328,00 та складається з тіла кредиту у сумі 3200,00 грн. та відсотків у сумі 6 128,00 грн., всього на загальну суму 34 742,20 грн.

Наведені суми заборгованості підтверджені розрахунками заборгованості, яких відповідач не спростував.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Отже, обов`язок відповідача повернути кошти позивачу передбачений законом та договором між ними.

У поданій апеляційній скарзі відповідач заперечує факт укладення договору кредиту, покликаючись на неналежність доказів на підтвердження факту укладення договору кредиту в електронній формі.

Згідно ст. 626 ЦПК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Індивідуальна частина оспорюваного договору про надання фінансового кредиту містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору такого змісту.

Згідно ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦПК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст. 642 ЦПК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також беручи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (крсдиі) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Сторони узгодили розмір кредитів та позик, грошову одиницю, в якій надано кредити та позики, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі апелянта для укладення договорів на погоджених умовах шляхом їх підписання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначено, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати апелянтом в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим, як визнанням вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами.

ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, договори кредиту є дійсними та ніким не скасовані, а тому підлягають виконанню.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що умови договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, були узгоджені сторонами на момент підписання договору, позичальник погоджувався на вказані умови, крім цього, умови договору чітко прописані у тексті договору, наведено розрахунок відсотків за весь період кредитування коштами.

Покликання апеляційної скарги на те, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом пропущено строк позовної давності, а місцевим судом дано неправильну оцінку нормам, які її регулюють, апеляційним судом відхиляються з наступних міркувань.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Оскільки кредитні договори №00-574408 та № 1, укладені відповідачем, не містять нарахування неустойки а лише відсотків, тому застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено вище, 22 грудня 2022 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №22122022/2, за яким право грошової вимоги за кредитним договором №00-574408 відступлено позивачу, а 11 травня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11052021, за яким право грошової вимоги за кредитним договором №1 відступлено позивачу, що свідчить про заміну кредитора у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов.

Таким чином, строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, тобто після підписання Договору про відступлення прав вимоги, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань.

З огляду на наведене, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-574408 від 30.12.2019 року має часові рамки з 22.12.2022 по 22.12.2025 року, а за кредитним договором № 1 від 20.01.2020 року з 11.05.2021 по 11.05.2024 року.

Оскільки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою у травні 2023 року, то строк позовної давності ним не пропущений.

Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУШ-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023).

30 березня 2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№ 540-ІХ). відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ набрав чинності 02.04.2020 року.

Згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У постанові Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 920/724/21 зазначив: «Суд відхиляє доводи Відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу про те, що для застосування пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачу необхідно обґрунтувати, що продовження строків зумовлене саме дією на сторону обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином. Суд зазначає, що ні ЦК України, ані інші нормативно-правові акти, якими встановлений (продовжений) на території України карантин, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії такого карантину, не містять тих вимог, про які зазначає відповідач, а автоматичне продовження цих строків пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону».

Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.

Таким чином, якщо закінчення строку позовної давності припадає на період після 02.04.2020, то він продовжується до кінця дії карантину, тобто до 30.06.2023 року.

Враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 00-574408 від 30.12.2019 та № 1 від 20.01.2020 року було продовжено на строк дії карантину. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року залишити без зміни.

Поновити дію Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н.М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.