Провадження № 22-ц/801/232/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 рокуСправа № 127/11017/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Коренюк М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та, виклавши свої вимоги в новій редакції, просила: визнати дії КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» такими, що порушують її права як споживача житлово-комунальної послуги за договором № 07001297 від 01.03.2016 року «Про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку» по квартирі АДРЕСА_1 ; зобов`язати КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» провести перерахунок нарахування плати за теплову енергію по вищевказаній квартирі за період з листопада 2021 року по березень 2023 року за умовами договору № 07001297 від 01.03.2016 року «Про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку», а також зобов`язати КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» надати позивачу акт звірки плати за теплову енергію по вказаній квартирі з детальним її розрахунком за період з листопада 2021 року по березень 2023 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуги, яка надається відповідачем на підставі договору № 07001297 від 01.03.2016 року «Про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку». Позивачка зауважила, що вищевказаний договір був укладений між сторонами терміном на 5 років, який був пролонгований на наступний термін на тих же умовах.

Позивач також зазначила, що вищевказана квартира від`єднана від системи централізованого теплопостачання та в ній встановлено індивідуальне (автономне) теплопостачання згідно з рішенням міжвідомчої комісії Вінницької міської ради (протокол № 3 від 28.05.2014 року). Однак, на переконання позивачки, відповідач, починаючи з листопада 2021 року, в порушення умов договору, розпочав незаконно нараховувати позивачу плату за опалення місць загального користування, незважаючи на те, що на сходових клітинах вищевказаного будинку відсутні прилади опалення. Крім того, у вищевказаному договорі, зазначено, що послуга з опалення МКЗ не надається.

Також, як вказує позивач, відповідач всупереч Закону України «Про особливості врегулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» з листопада 2022 року по березень 2023 року безпідставно збільшив плату за теплову енергію, що в умовах воєнного стану є звичайним мародерством.

Позивачка із скаргою зверталась до Вінницької міської ради та отримала відповідь із змісту якої стало відомо, що при здійсненні розрахунку плати за теплову енергію використовується Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Позивачем було здійснено власний розрахунок відповідно до вказаної методики, який значно відрізняється від розміру заявленого відповідачем та є завищеним майже у два рази з огляду на те, що, як вважає позивач, відповідачем не вірно було встановлено загальну площу опалення будинку, а саме 2898 кв.м замість 3901,2 кв.м, а також не враховано те, що обсяг теплової енергії витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будинку розподіляється між усіма власниками приміщень будинку пропорційно до загальної опалювальної площі будинку.

Позивач зазначила, що вищевказані дії відповідача не відповідають правовим позиціям Конституційного Суду України і Верховного Суду, Закону України «Про особливості врегулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 651, 652 ЦК України, чим порушено право позивача як споживача житлової-комунальної послуги, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не дослідив та не встановив, що запропонований відповідачем публічний договір приєднання обмежує відповідальність відповідача за порушення зобов`язання та містить інші умови, які явно обтяжливі для позивача, а саме відповідач незаконно збільшив плату за теплову енергію в опалювальний сезон для позивача в 20 разів з 11,51 грн за місяць до 231,05 грн за місяць та запропонований відповідачем в листопаді 2021 року публічний договір приєднання позбавив позивача прав, які звичайно позивач мав до цього та позбавив позивача можливості брати участь у визначенні умов запропонованого договору.

Також скаржник вважає, що відповідачем не вірно було встановлено загальну площу опалення будинку, а саме 2898 кв.м замість 3901,2 кв.м.

Крім того, скаржник вказує, що відповідач не надав суду першої інстанції доказів наявності системи дистанційного зняття показань та передачі споживачем показань вузлів розподільного обліку теплової енергії у вищезазначений спосіб.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , під час надання пояснень, просив апеляційну скаргу задовольнити частково, визнавши незаконними дії відповідача щодо нарахування плати за теплову енергію та просив зобов`язати КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» надати позивачу детальний розрахунок за нарахування плати за теплову енергію по вищевказаній квартирі за спірний період.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відповідно до рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.06.2006 року № 1312, яке є в загальному доступі, є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 року № 830, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Підприємство забезпечує будинок АДРЕСА_2 послугами з централізованого теплопостачання, що підтверджується, зокрема, рішеннями Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.12.2020 року № 2634 та від 21.07.2022 року № 1447, які є в загальному доступі.

Позивачу у даній справі ОСОБА_2 належить 1/3 частка в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло від 29.01.2002 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради.

Квартира АДРЕСА_3 від`єднана від системи централізованого теплопостачання та обладнана автономною системою опалення, що підтверджується копією витягу з протоколу № 3 г від 28.05.2014 року засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з питань від`єднання споживачів від мереж ЦО і ГВП Вінницької міської ради від 28.05.2015 року № 11-01-012, копією акта про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 15.06.2015 року.

01.03.2016 року між сторонами в справі укладений договір № 07001297 про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку. Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується надати споживачеві послуги по централізованому опаленню місць загального користування, а споживач зобов`язаний своєчасно здійснити оплату за споживання і користування послугами та відшкодувати трати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку (п. 1.1 договору). Споживач зобов`язаний вносити плату за надані послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим періодом (п. 6 договору). На день підписання договору діє тариф 515,63 грн за Гкал (з ПДВ). Плата в опалювальний місяць складає 11,51 грн/міс. Договір діє протягом одного року. Строк позовної давності становить 5 років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловила намір внести до нього зміни або доповнення, він вважається щорічно пролонгованим на наступний термін (п.17,18 договору).

З Єдиних рахунків за наданні житлово-комунальні та інші послуги за періоди: листопад 2021 року, грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 , окрім іншого, за послуги з теплової енергії, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» по особовому рахунку НОМЕР_1 здійснюється нарахування, а позивачем сплачуються кошти.

ОСОБА_2 зверталась до відповідача з письмовою претензією, в якій просила провести перерахунок нарахування плати за теплову енергію для квартири АДРЕСА_1 за період з листопада 2020 року по лютий 2023 року у відповідність до положень договору № 07001297 від 01.03.2016 року.

З листа Департаменту міського господарства Вінницької міської ради від 07.04.2023 року № К/01/29566/01-18 вбачається, що за результатами розгляду її звернення щодо нарахування коштів за послуги з постачання теплової енергії для квартири АДРЕСА_1 , було направлено запит до керівництва теплопостачального підприємства з даного питання на який отримано відповідь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», яка була переадресована позивачу.

Із змісту відповіді КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 03.04.2023 року № 759-896-23 встановлено, що з 01.11.2021 року діють індивідуальні договори без обслуговування внутрішньобудинкових систем на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, які являються публічним договором приєднання. Визначення вартості послуги з постачання теплової енергії в будинку АДРЕСА_2 проводиться за показниками приладу обліку теплової енергії, що встановлений на його вводі, пропорційно до опалювальної площі квартир. При цьому, тепловий лічильник обліковує фактично спожиту теплову енергію житловим будинком. Також зазначено, що відокремлення (відключення) від мереж централізованого опалення (теплопостачання) не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, в тому числі на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. В даному листі наведений розрахунок наданих послуг за період з листопада 2022 року по лютий 2023 року, а також до листа долучений розрахунок фактичної вартості послуг з постачання теплової енергії на 1 кв.м опалювальної площі квартири.

Відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_1 по квартирі АДРЕСА_3 за період з листопада 2021 року по травень 2023 року наявна поточна заборгованість з оплати за опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, внутрішньобудинкових систем опалення будинку в сумі 73,79 грн.

Позивач, звертаючись до суду, просив визнати дії КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» такими, що порушують її права як споживача житлово-комунальної послуги за договором № 07001297 від 01.03.2016 року «Про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку» по квартирі АДРЕСА_1 , та здійснити перерахунок до умов цього договору та надати акт звірки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо визнання дій КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» такими, що порушують її права як споживача житлово-комунальної послуги за договором № 07001297 від 01.03.2016 року «Про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку» задоволенню не підлягають, зважаючи, що в спірний період, тобто з листопада 2021 року по березень 2023 року відносини між сторонами у справі врегульовані Типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії, який укладений відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» зі змінами, а не договором № 07001297, який припинив свою дію.

Між тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд вказав, що будь-яких доказів, які б свідчили про ненадання таких послуг чи надання їх неналежної якості матеріали справи не містять.

Також суд першої інстанції зазначив, що розрахунок загальної площі будинку проведений позивачем з урахуванням наданого ним витягу з проекту не є належним доказом, що підтверджує цю обставину, зважаючи, що загальна площа будинку є технічним показником, яка визначається відповідним органом, та не може здійснюватися розрахунково самостійно без відповідних правовстановлюючих документів. При цьому, суд зауважив, що навіть у разі доведеності цієї обставини позивачем, вказане не є підставою для зобов`язання відповідача провести перерахунок нарахування плати за теплову енергію по вищевказаній квартирі за період з листопада 2021 року по березень 2023 року за умовами договору № 07001297 від 01.03.2016 року «Про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку» та задоволення цієї вимоги, оскільки, як вказувалося, в зазначений період часу вищевказаний договір припинив свою дію на підставі п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме з такими вимогами звернувся позивач.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідач збільшив плату (тарифи) за послуги, в той час як обсяги не збільшились, суд першої інстанції зазначив, що при розрахунку тариф є незмінний та відповідає розміру, встановленому постановою НКРЕКП від 09.09.2020 року № 1671, про що свідчать розрахунки відповідача, а тому твердження позивача в цій частині не заслуговують на увагу.

Щодо заперечень позивача про те, що зняття показників здійснюється дистанційно суд першої інстанції вказав, що Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії передбачає можливість дистанційного зняття показників засобів комерційного обліку.

Судом також відмічено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо можливості лічильника, який розміщений в будинку, де мешкає позивач, забезпечувати зняття показників вимірювання обсягів в такому порядку чи його обладнання пристроями, які забезпечують таку можливість, або ж неможливості лічильника здійснювати таку функцію. Крім того, вказано, що не є таким доказом і паспорт лічильника, та сам факт виготовлення лічильника в 2016 році не доводить такої обставини.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження 3 побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону).

Згідно зі ст. 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, водовідведення, поводження з централізованого водопостачання, централізованого побутовими відходами.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок індивідуального споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Отже, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст. ст. 7, 8 Закону (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року, справа № 6-110цс12).

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (зі змінами) у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У відповідності до зазначених норм, КП ВМР «ВМТЕ» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, опублікувавши ці договори на веб-сайті підприємства https://vmte. vn.ua/contract.html.

Враховуючи те, що відсутні відомості, які свідчать про те, що співвласники багатоквартирного будинку, де мешкає позивач, прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, відтак між сторонами справи укладений договір та відповідно з 1 листопада 2021 року між ними існують правовідносини врегульовані цим Типовим договором.

Таким чином, з 01.11.2021 року діють Типові індивідуальні договори приєднання на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, і вважається, що вони укладені між КП ВМР «ВМТЕ» та кожним споживачем - фізичною особою відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води».

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Відтак, договір № 07001297 від 01.03.2016 року «Про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку», який укладений між сторонами у справі, вважається таким, що припинив свою дію відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо визнання дій КП ВМР«Вінницяміськтеплоенерго» такими, що порушують її права як споживача житлово-комунальної послуги за договором № 07001297 від 01.03.2016 року «Про надання населенню послуг з централізованого опалення місць загального користування та відшкодування утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку» задоволенню не підлягають, зважаючи, що в спірний період, тобто з листопада 2021 року по березень 2023 року, відносини між сторонами у справі врегульовані Типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії, який укладений відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» зі змінами, а не договором № 07001297, який припинив свою дію.

Підпунктом 11 п. 40 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 року № 169. Це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Згідно з підп. 11 п. 41 цього Типового договору споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Відповідно до абз. 4 п. 2 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 року за №1502/32954, загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Відповідно до п. 12 розділу ІV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 року за №1502/32954 обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач забезпечує будинок АДРЕСА_2 послугами з централізованого теплопостачання в цілому, що підтверджується, зокрема рішеннями Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.12.2020 року № 2634 та від 21.07.2022 року № 1447, які перебувають в загальному доступі.

Будь-яких доказів, які б свідчили про ненадання таких послуг чи надання їх неналежної якості матеріали справи не містять.

Як вказувалося, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

Житло позивача знаходиться у багатоквартирному будинку та, як встановлено судом, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» забезпечує вказаний будинок послугами, відповідно позивач зобов`язаний нести витрати в частині обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення.

Вказане позивач не спростував.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не було опубліковано про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг, необхідно зауважити, що позивач здійснював оплату за послугу теплопостачання з листопада 2021 року на нових умовах відповідно до укладеного Типового договору, за наведених обставин, позивач повністю погодився з умовами такого договору та, відповідно, визнав їх.

Враховуючи вищевикладене, не підлягає також задоволенню вимога позивача щодо зобов`язання відповідача надати позивачу акт звірки плати за теплову енергію по вказаній квартирі з детальним її розрахунком за період з листопада 2021 року по березень 2023 року, яка є похідною від попередніх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних доказів в розумінні ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні його позову, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

При ухваленні рішення, колегія суддів також враховує, що відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з п. 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги дублюють позов, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію скаржника у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Згідно з нормами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2023 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Повний текст судового рішення складено 17 січня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.К. Медвецький

С.Г. Копаничук