провадження № 2/753/1697/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Мостовому В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві Головного сервісного центру МВС України, про зняття арешту з майна, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2023 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві Головного сервісного центру МВС України, про зняття арешту з майна.

Позов мотивовано тим, що він є власником рухомого майна - автомобіля «ГАЗ», 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , а також нерухомого майна - 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

У серпні 2023 року він звернувся до сервісного центру МВС з метою переоформлення належного йому автомобіля, за результатами перевірки виявлено, що такий автомобіль значиться у розшуку на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ м.Києва № 6/4 27.03.2023 року, а також на автомобіль накладено арешт постановою № 984/4 від 03.08.2006 року ВДВС Дарницького району м.Києва, примітка: вик. ОСОБА_2 , постанова АК 474017, виконавчий лист 2-552 від 22.03.2006 року, постановою ДВС у Дарницькому районі м.Києва № 1519/4 від 29.11.2006 року, примітка виконавець Віктюк, постанова АА 895155 виконавчий лист 2-1730, постановою слідчого Дарницького РУ ГУ МВС України вм.Києві ст.Ткаченко № 47/404 від 14.03.2006 року.

Окрім того, для перевірки свого майна він звернувся до приватного нотаріуса Любенко Т.М., де виявилено, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому, накладено арешт за заявою слідчого свідчого відділу Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві на підставі постанови Державної виконавчої служби у Дарницкому районі м.Києва 561/4 від 04.04.2007 року.

Уподальшому Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві Головного сервісного центру МВС України повідомив йому, що станом на 05.09.2023 року розшук з належного йому автомобіля «ГАЗ», 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , знято, проте є чинний арешт, щодо зняття якого він має надати постанову про закінчення виконавчого провадження, якої він не має.

Дарницький відділ виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на його звернення повідомив, що за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 02.10.2023 року виконавчі листи № 2-1730, виданий Дарництким районним судом м.Києва, та № 2-552 від 22.03.2006 року Святошинським районним судом м.Києва відносно ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебувають.

Також, за його зверненням Дарницький відділ поліції повідомив, що у відділі відсутня інформація щодо кримінального провадження, в якому слідчим Ткаченко А.В. виносилася постанова № 47/404 від 14.03.2006 року про накладення арешту на автомобіль марки «ГАЗ» та постанови про накладення арешту на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки накладення арешту на належне йому майно - автомобіль «ГАЗ», 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , та 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , перешкоджає реалізації права на розпорядження майном, просить скасувати накладений арешт, як такий, що порушує його право на це майно, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 01.03.2024 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити.

Відповідачі: Головне управління Національної поліції у місті Києві, Дарницький відділ виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним огоголошення на офіційному сайті судової влади (суду).

Відповідачем Головним управлінням Національної поліції у місті Києві подано відзив на позов від 15.01.2024 року, у якому позовні вимоги не визнав з підстав необґрунтованості до вказаного відповідача, вважаючи Головне управління Національної поліції у місті Києві не належним відповідачем у справі.

Зазначив, що за наявною у ГУ НП у м.Києві інформацією встановлено, що у рамках розслідування кримінальної справи № 02-8569 від 08.12.2005 року слідчим Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві були винесені постанови: від 10.03.2006 року, якою накладено арешт на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , автомобіль «ГАЗ», 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

За матеріалами такої справи було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_1 Указана кримінальна справа направлена до суду в порядку статті 232 КПК України, 1960 року, у зв`язку із чим ГУ НП у м.Києві відомостей щодо підстав накладення арешту на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , автомобіль «ГАЗ», 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , не має.

Вважає, що на правовідносини, пов`язані із вирішенням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України, 1960 року, які позивачем не враховані.

Вказує, що відповідно до пункту 4 Постанвои Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» N 6 від 27.08.76, визначено, що судом кримінальної юрисдикції повинні розглядтись справи на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановленої кримінально процесуальним законом, вирішення по суті питань, які стосуються порядку здійснення кримінального провадження. Відповідачами в справі є боржник, особа,у в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Відповідно, відповідачами органи досудового розслідування не можуть бути, а тому вимога позивача ОСОБА_1 до ГУ НП у м.Києві є необґрунтована, пред`явлена, як до неналежного відповідача, на підставі чого просить відмовити у позові.

Третя особа в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним огоголошення на офіційному сайті судової влади (суду).

Наведені обставини свідчать, що сторони, третя особа завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив тощо, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності відповідачів, третьої осіби, за їх погодженням.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у його задоволенні із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України).

Відповідно до постанови № 5 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) (п.2).

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом (п.1).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України (п.2)

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1999 року (а.с.7), а також власником автомобіля «ГАЗ», 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8).

У серпні 2023 року ОСОБА_1 за наслідом звернення до уповноважених органів встановлено, що на належний йому автомобіль та 1/6 частину квартири накладено арешти постановою № 984/4 від 03.08.2006 року ВДВС Дарницького району м.Києва, примітка: вик. ОСОБА_2 , постанова АК 474017, виконавчий лист 2-552 від 22.03.2006 року, постановою ДВС у Дарницькому районі м.Києва № 1519/4 від 29.11.2006 року, примітка виконавець Віктюк, постанова АА 895155 виконавчий лист 2-1730, постановою слідчого Дарницького РУ ГУ МВС України вм.Києві ст.Ткаченко № 47/404 від 14.03.2006 року. Окрім того, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому, накладено арешт за заявою слідчого свідчого відділу Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві на підставі постанови Державної виконавчої служби у Дарницкому районі м.Києва 561/4 від 04.04.2007 року (а.с.9, 10, 11).

Оскільки накладення арешту на належне належне позивачу майно - автомобіль «ГАЗ», 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , та 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , перешкоджає реалізації права, ОСОБА_1 просить скасувати накладений арешт, як такий, що порушує його право на це майно, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Позивачем пред"явлено позовні вимоги до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), проте згідно спірних правовідносин з урахуванням постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а такожПленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису", належними відповідачами в даній категорії справ, відповідно й по даній справі, є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно(стягувач) по виконавчому провадженню, а не Головне управління Національної поліції у місті Києві, Дарницький відділ виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), як визначено позивачем.

Зважаючи на кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 , та в межах якого накладені арешти на його майно, на питання суду до нього, вказує, що стягувачами такого виконавчого провадження є потерпілі, проте не зазначає про таких осіб у позові.

Так, у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» судам роз`яснено, що відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Також у п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (ст. 3 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року).

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі.

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Отже, з матеріалів справи та, зважаючи на спірні правовідносини, вбачається, що особа відповідача, яка бере участь у справі, має бути іншою, аніж та, яка зазначена позивачем.

На підставі вимог ст. 51 ЦПК України суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, склад їх учасників, у межах до початку першого судового засідання, оскільки справа розгладається у порядку спрощеного позовного провадження, з`ясовував питання щодо належної особи відповідача, проте позивач погодив правильність визначених ним осіб відповідачів.

Враховуючи той фактор, що позивачем пред"явлено позов до неналежних відповідачів (відповідача), вважаючи визначені ним особи належними відповідачами, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову з цієї підстави.

Позов, пред"явлений позивачем до неналежного відповідача, підлягає відмові у його задоволенні.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно, із урахуванням зазначених підстав правові підстави для задоволення позову відсутні.

Зважаючи на наслідки розгляду справи, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судовий збір покласти на позивача.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Дарницького відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві Головного сервісного центру МВС України, про зняття арешту з майна, - відмовити.

Понесені позивачем судові витравти покласти на такого позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: