Провадження №22-ц/812/178/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи цивільну справу №473/4062/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ліпатова Сергія Володимировича на рішення, яке постановив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Лузан Людмили Вікторівни у приміщенні цього суду 27 листопада 2023 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

у с т а н о в и в :

У серпні 2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Позов мотивований тим, що 10 вересня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/729230. Відповідно до договору ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6000 грн. з терміном користування до 09 жовтня 2021 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % на добу від суми кредиту. 19 квітня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Є, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №/729230 від 10 вересня 2021 року. Відповідач свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 24 000 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 6 000 грн., заборгованість за процентами 18 000 грн.

Також, 13 вересня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/468647, згідно якого відповідач отримав фінансовий кредит у розмірі 3000 грн. з терміном користування до 06 жовтня 2021 року (24 дні) та зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % на добу. 19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19042022-Г, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору про надання фінансового кредиту №/468647 від 13 вересня 2021 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 11550 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 3 000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 8550 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість.

В судове засідання суду першої інстанції представник позивача Оксанич А.В. не з`явилася, в заяві на адресу суду просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ліпатов С.В. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» визнав частково (щодо основного боргу).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»:

- заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № /468647 від 13 вересня 2021 р. в загальному розмірі 11550 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 3000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 8550 грн.;

- заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № /729230 від 10 вересня 2021 р. в загальному розмірі 24000 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 6000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 18000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати в розмірі 2684 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що договори за №/468647 від 13 вересня 2021 року, №/729230 від 10 вересня 2021 року було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. За умовами вказаних договорів відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківські карткові рахунки, зазначені у вказаних договорах.

Врахувавши положення пункту 1 частини 1ст. 512, статі 1054, частини 1 статті 1077, частини 1 статті 1078, частини 1 статті 1082 ЦК України дійшов висновку, що оскільки жодних платежів у порядку погашення заборгованості за договорами відповідач не здійснював як первісним кредиторам, так і позивачеві з відповідача на корись позивача підлягає стягненню заборгованість за цими договорами у загальному розмірі 24000 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 6000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 18000 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Ліпатов С.В. вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, встановлено, що під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Згідно із пунктом 2.14 цієї Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача - «Дата надходження в банк стягувача», засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку, а на документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Отже, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями вищевказаної Інструкції, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу. Проте, в долучених до матеріалів справи в обґрунтування позову доказів відсутнє відповідне платіжне доручення чи його належним чином завірена копія на підтвердження тих обставин, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор), перерахувало відповідачу на платіжну картку, тощо кредитні кошти згідно договору №4844128 від 29 вересня 2021 року. Тобто, посилання позивача на надання відповідачу кредитних коштів є безпідставними та не підтверджено належними доказами. Таким чином, представник ОСОБА_2 зазначає, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами факт надання кредитних коштів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відповідачу ОСОБА_1 , вимоги позивача є недоведеними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду від 27 листопада 2023 року без мін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права та справа розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи. Так, посилання ОСОБА_2 на те, що позивачем не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від Первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються наявними у матеріалах справи кредитними договорами, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. Зазначені правочини підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. Крім того, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зауважує, що Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області встановлено, що: «Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ліпатов С.В. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» визнав частково (щодо основного боргу)», а відтак твердження представника відповідача щодо непідтвердження факту перерахування кредитних коштів чи укладання кредитних договорів є безпідставним.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 10 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою. відповідальність «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/729230. Відповідно до договору ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» зобов`язалося надати та надало відповідачу кредит у розмірі 6 000 грн. 00 коп. з терміном користування до 09 жовтня 2021 року, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % на добу від суми кредиту. Відповідно до пункту 2.4 договору обчисленні строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, при цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів га поточний рахунок Товариства), а п. 4.3 договору визначено, що в разі, якщо позичальник не повернув кредит в строк, зазначений у п. 1.2 договору (до 06 жовтня 2021 року) та/або додатку(додатках) до нього, проценти, передбачені в п.1.3 договору (в розмірі 2,5 % на добу) за користування кредитом продовжують нараховуватися за кожен день користування ним, проте у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення (а.с. 7-9).

19 квітня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Є, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №/729230 від 10 вересня 2021 року (а.с. 10-14).

Відповідач свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 24000 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6000 грн., заборгованість за процентами 18000 грн.

13 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» (далі ТОВ «Гоуфінгоу») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №/468647, згідно якого відповідач отримав фінансовий кредит у розмірі 3000 грн. з терміном користування до 06 жовтня 2021 року (24 дні) та зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % на добу. 19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19042022-Г, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договору про надання фінансового кредиту №/468647 від 13 вересня 2021 року. Відповідно до пункту 2.4 договору обчисленні строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, при цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів га поточний рахунок Товариства), а п. 4.3 договору визначено, що в разі, якщо позичальник не повернув кредит в строк, зазначений у п. 1.2 договору (до 06 жовтня 2021 року) та/або додатку(додатках) до нього, проценти, передбачені в п.1.3 договору (в розмірі 2,5 % на добу) за користування кредитом продовжують нараховуватися за кожен день користування ним, проте у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення (а.с. 23-33).

Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 11550 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 3000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 8550 грн.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

В силу частину 1 статті 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що договори №/729230 від 10 вересня 2021 року та №/468647 від 13 вересня 2021 року були вчинені в електронній формі.

Тому на них поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як встановив суд першої інстанції і таке не заперечується відповідачем, договори №/468647 від 13 вересня 2021 року та №/729230 від 10 вересня 2021 року були укладені дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано ОСОБА_1 накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на його номер мобільний телефону.

За умовами вказаних договорів відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківські карткові рахунки, зазначені у вказаних договорах.

Відповідно до статей 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Також, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно частини 1 статті 1077, частини 1 статті 1078, частини 1 статті 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (стаття 514, частина 1 статті 1084 ЦК України).

Суд першої інстанції на підставі наданих сторонами та оцінених у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України в їх сукупності та взаємозв`язку доказів, правильно встановив фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання кредитних договорів між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 у передбаченій законом формі, виконання кредиторами умов договорів щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договорів процентами за користування, що є підставою для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами на користь позивача, до якого за договорами факторингу як до фактору перейшли права кредиторів за вказаними договорами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, які зводяться до одного аргументу про те, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивачем належними доказами (у справі відсутнє платіжне доручення на перерахування кредитних коштів відповідачу) не підтверджено перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) на платіжну картку тощо кредитні кошти згідно договору №4844128 від 29 вересня 2021 року.

Так, предметом спору у справі, яка переглядається, є стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами, укладеними 10 вересня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 про надання фінансового кредиту №/729230 та 13 вересня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 про надання фінансового кредиту №/468647, тоді як виконання договору від 29 вересня 2021 року №4844128, який укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем не є предметом розгляду, а тому й відсутність доказів щодо такого виконання не має правового значення у цій справі.

До того ж відповідно до матеріалів справи відповідач, який був обізнаний про розгляд справи, відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 178 ЦПК України, не подавав, свої заперечення проти заявлених вимог не викладав, натомість 27 листопада 2023 року його представник адвокат Ліпатов С.В. подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі та участі відповідача, визнав частково позовні вимоги в частині повернення основного боргу, в задоволенні решти позовних вимог та стягненні витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 67).

Тобто будь-яких заперечень фактів отримання кредитних коштів за договорами, щодо повернення яких виник спір, відповідач не викладав, більше того, визнав частково позовні вимоги.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» суд першої інстанції Розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

В матеріалах справи містяться інформаційні довідки №1899/06 від 27 червня 2023 року та №905/06 від 26 червня 2023 року (а.с. 15, 30), надані позивачем на підтвердження факту направлення позичальнику первісними кредиторами кредитних коштів на виконання умов договорів через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon шляхом перерахування на вказаний у договорах ОСОБА_1 в розділі «Реквізити та підписи сторін. Клієнт картковий рахунок», що разом із попередніми заявами представника відповідача у суді першої інстанції про часткове визнання позовних вимог є достатнім підтвердженням отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Тому колегія суддів приймає доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу та вважає безпідставними аргументи апеляційної скарги.

За такого рішення суду ухвалено судом першої інстанції з дотримання положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та дотриманням вимог процесуального закону, а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції апеляційним судом залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат, які з урахуванням задоволення позову покладаються у цій справі на відповідача.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ліпатова Сергія Володимировича залишити без задоволення, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повний текст постанови складений 23 січня 2024 року