Провадження №2/523/602/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"16" січня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що ОСОБА_5 було видано ордер на вселення № 2100 від 06.04.1984 року в порядку обміну частини житлової площі на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 з правом на житлову площу зі складом 4 осіб: ОСОБА_6 (дружина) ОСОБА_4 (син), ОСОБА_7 (дочка) та ОСОБА_8 (тесть). Позивачі зазначають, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації ОМР № 216р від 24.03.2006 року особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_9 . Позивачі зазначають, що вони зареєстровані в квартирі, також з ними в квартирі зареєстрований, однак, більше року не проживає відповідач у справі ОСОБА_4 . Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, особисті речі забрав, перешкод в користуванні квартирі йому не чиниться.

На підставі викладеного позивачі просять: визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 05 вересня 2023 року позовну заву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було надіслано копію ухвали суду. відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явились, на адресу суду надійшли заяви позивачів щодо можливості розгляду справи за їх відсутності, в яких останні зазначили про підтримку позовних вимог та, що не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.21,23,31).

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.27-30). Відзиву на позовну заяву не надійшло, відповідач з будь-якими заявами не звертався.

Згідно п. 2 ч. 7 ЦПК України судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України)

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 16 січня 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.03.2006 року № 216р. особовий рахунок на займану житлову площу, яка складається з двох кімнат, за адресою: АДРЕСА_2 відкрито на ОСОБА_10 (а.с.13). В розпорядженні зазначено, що раніше особовий рахунок було відкрито на ім`я ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що ордер № 2100 від 06.04.1984 року на вищевказану квартиру було видано на ім`я ОСОБА_5 складом сім`ї 4 особи (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Як зазначено позивачем, у даній квартирі, також зареєстрований, однак з 2022 року не проживає відповідач по справі ОСОБА_4 .

На підтвердження факту не проживання ОСОБА_4 , позивачем надано Акти про не проживання, від 30.12.2022 року (а.с.11) та від 22.08.2023 року (а.с.12), вказані акти складені та підписані сусідами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підписи останніх засвідчені головою правління ОСББ «Бочарова-14». Згідно поданих актів зазначено, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 не проживає більше року, а саме з липня 2022 року, особистих речей в квартирі не має (а.с.11,12).

Не проживання відповідача за адресою реєстрації підтверджується також поштовим повідомленням про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, за місцем реєстрації через відсутність адресата за адресою (а.с. 27-30).

Позивачі зазначають, що самотужки сплачують комунальні послуги, що є для них зайвим фінансовим тягарем, а відтак наявність реєстрації відповідача створює позивачам додаткових фінансових витрат.

Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Оскільки правовий режим відповідної категорії регулюється правовим режимом житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до таких мешканців у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, також матеріали справи не містять доказів щодо здійснення позивачем перешкод в користуванні відповідачу житловим приміщенням.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає більше ніж шість місяців у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що ОСОБА_4 , не проживає у квартирі більше року, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад шість місяців без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, не є наймачем квартири, або її власником, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі порушує права позивачів, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратив право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було.

Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 84, 259, 263, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19.01.2024р.

Суддя: