Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/13042/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», ОСОБА_2 , про визнання договору про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2023 року, ухваленого під головуванням судді Воробйової Т.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, в якому просив визнати договір б/н від 31.03.2021 про відступлення права вимоги (цесії) грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 недійсним та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.02.2008 між позивачем та ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «БМ-2018», було укладено кредитний договір №2/7/010208, згідно умов якого банк надав позивачу грошові кошти у розмірі 330000 дол США зі сплатою 12% річних строком до 01.01.2023. Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором між позивачем та банком 01.02.2008 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також укладено договір поруки №2/7/010208/S-2 від 01.02.2008 року з поручителем ОСОБА_3 та договір поруки №2/7/010208/S-3 від 01.02.2008 з поручителем ОСОБА_4 .

Позивач вказав, що 01.07.2013 шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано, а в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , (об`єкт іпотеки) залишилася проживати його колишня дружина. Вона, з моменту розлучення, свої кредитні зобов`язання як поручитель перестала виконувати, кошти за кредитним договором не сплачувала.

У 2014 році ПАТ «БМ-Банк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, а позивач, у свою чергу, подав зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним.

30.05.2019 AT «БМ-2018» згідно з договором №30/05/2019 про відступлення права вимоги відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» право вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення.

30.05.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» уклало договір №б/н про відступлення права вимоги грошових зобов`язань, згідно якого ОСОБА_2 набула право вимоги за вказаними договорами. Предметом зазначених договорів є відступлення боргу позивача в сумі 39 312,96 дол США за плату на користь третіх осіб.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10.12.2020, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 24.03.2021, визнано недійсним договір №б/н від 30.05.2019 про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 , визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Наталією Василівною 30.05.2019, зареєстрований у реєстрі за №751.

31.03.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» вдруге уклала договір б/н про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення з ОСОБА_2 .

Договір про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення б/н від 31.03.2021 позивач вважає недійсним, оскільки можливість відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, чинним законодавством не передбачена, оскільки таке відступлення можливе лише спеціальному суб`єкту банку або іншій фінансовій установі. Також позивач вважає, що спірний договір фактично є договором факторингу, про що свідчить те, що розмір вимог, які відступаються, є більшим, ніж ціна договору, п. 4 якого визначено, що він є безоплатним.

Зазначені обставини, на думку позивача, є такими, що свідчать про недійсність укладеного 31.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 договору б/н про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2023 року позов задоволено. Визнано недійсним договір б/н від 31.03.2021 про відступлення права вимоги (цесії) грошових зобов`язань за кредитним договором та договором забезпечення, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі по 454,00грн з кожного.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оспорюваний договір (цесії) від 31.03.2021 між ТОВ «ФК» Інвест - Кредо» та нею є безоплатним, а тому в розумінні роз`яснень Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 вона може бути учасником договору цесії, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Наголошує, що внаслідок неправильного встановлення обставин справи, суд припустився помилки при застосуванні правових позицій Верховного Суду. Окрім того в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції протокольною ухвалою від 11 серпня 2022 року за відсутності відповідачів, не повідомлених належним чином про дату, час та місце судового засідання, залишив без розгляду відзив на позовну заяву та не взяв до уваги рішення судів, які набрали законної сили та додані до відзиву, у зв`язку з чим просив скасувати зазначену ухвалу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вказав, що протокольна ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 11.08.2022 прийнята в межах чинного законодавства, оскільки відзив від 10.01.2022 поданий з порушенням норм ЦПК України, без зазначення поважних причин. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.4 ч.1 ст. 148 ЦПК України, так як навмисно надіслала на іншу адресу відзив та інші документи, на які вона посилається в апеляційній скарзі. Зазначає, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 безпідставно посилається на постанову від 02.12.2020 по справі 3295/19747/14, так як в даній справі розглядалось зовсім інше питання, а саме питання щодо скасування ухвали Богунського районного суду м. Житомира, занесеної до протоколу судового засідання від 19.08.2019 про заміну кредитора та прийняття позовної заяви. Наголошує, що ОСОБА_2 31.03.2021 вдруге, з порушенням законодавства, спільно з ТОВ «ФК» Інвест - Кредо» укладають договір про відступлення права вимоги з дописом «цесія», чим порушують норми Цивільного кодексу та Закону України «Про іпотеку». Вказує, що 19.03.2020 ОСОБА_2 закрила кредит та припинила іпотеку, а через рік 31.03.2021 уклала з ТОВ «ФК» Інвест - Кредо» договір про відступлення права вимоги (цесії) грошових зобов`язань за кредитним договором і договором забезпечення по неіснуючому кредиту.

ОСОБА_2 подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, додаткові пояснення на обгрунтування апеляційної скарги, клопотання із долученням доказів (судових рішень).

ОСОБА_1 також подавав клопотання до апеляційного суду із долученням певних доказів (судових рішень, листів).

Директор ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо» Д. Науменко направив письмові пояснення на апеляційну скаргу, клопотання, в яких просив скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2023 року та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю. Посилався, зокрема, на правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 у справі №906/1174/18 про відступ від загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 у справі № 465/646/11.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04 травня 2023 року апеляційне провадження було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 206/4841/20.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційне провадження поновлено, справу призначено до розгляду на 25 січня 2024 року.

Учасники справи в судове засідання 25 січня 2024 року не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 01.02.2008 між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2/7/010208, за умовами якого банк надав позивачу кредит на придбання нерухомості на вторинному ринку в сумі 330 000 дол США строком до 31.01.2023 зі сплатою 12% річних (а.с. 6-8).

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, між ОСОБА_1 та ТОВ «БМ Банк» 01.02.2008 укладено договір іпотеки №2/7/010208/S-1, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 9-10).

Матеріали справи також свідчать про те, що з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань, передбачених вищевказаним кредитним договором, було укладено договори поруки №2/7/010208/S-2 від 01.02.2008 з поручителем ОСОБА_5 , №2/7/010208/S-3 від 01.02.2008 з поручителем ОСОБА_4 та № 2/7/010208/S-4 від 01.02.2008 з поручителем ОСОБА_6

30.05.2019 AT «БМ-2018», який є правонаступником ТОВ «БМ Банк», згідно з договором №30/05/2019 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» право вимоги за кредитним договором №2/7/010208 від 01.02.2008 та договорами забезпечення (а.с. 13-15).

30.05.2019 ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» відчужило права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення ОСОБА_2 згідно з укладеного договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, а також згідно з посвідченого приватним нотаріусом КМНО Мурською Н. В. договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором (зареєстрованого в реєстрі за номером 751).

У пункті 2.1 указаного договору сторони визначили, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Згідно з пунктом 2.2 зазначеного договору розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за цим договором, станом на 30 травня 2019 року, складає 39 312,96 доларів США, еквівалент 1 049 002,50 грн.

31.03.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» відчужило права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення ОСОБА_2 згідно з укладеним договором №б/н про відступлення права вимоги (цесії) грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення (а.с. 16-17).

У п.2.1 договору № б/н про відступлення права вимоги (цесії) грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення сторони обумовили, що відповідно до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) безплатно новому кредитору безпосередньо своє право вимоги, а новий кредитор набуває безпосередньо та виключне право вимоги. Новий кредитор не є кредитодавцем та не надає будь-які фінансові послуги.

Розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за цим договором станом на 30 травня 2019 року становить 39 312,96 дол США, еквівалент по курсу НБУ (26,683376 грн) становить 10490 02,50 грн, що вказано в п.2.2 договору.

Пунктом 4 сторони погодили, що договір є безоплатним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи було здійснено всупереч ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, тому дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора в зобов`язанні, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Взагалі, виходячи із системного тлумачення положень законодавства факторинг за своєю правовою сутністю є видом договору цесії з відповідними особливостями та притаманними йому ознаками. В даному випадку цесія та факторинг співвідносяться як поняття загального (цесія) та конкретного (факторинг). Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу, що логічно обумовлено в законодавчих положеннях.

Правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106).

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила про можливість відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, але й на користь фізичних осіб лише за умови, що первісний кредитор-банк був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, яка вимагає вчинення дій із метою максимального задоволення інтересів кредиторів банку, зокрема його вкладників. Отже, частково відступ від висновку, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), уже відбувся.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) вкотре наголосила на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа. Це ж саме стосується переуступки права іпотеки, у тому випадку, коли вона забезпечує виконання кредитних зобов`язань.

У справі, яка переглядається, внаслідок послідовного укладення договорів відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_7 , це право перейшло від ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» до ОСОБА_2 .

При цьому, вперше такий договір між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 був укладений 30.05.2019 та оспорений ОСОБА_1 до суду.

Так, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 у справі № 295/13441/19 задоволено частково.

Визнано недійсним договір від 30 травня 2019 року про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, укладений між ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладений між ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мурською Н. В. 30 травня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за номером 751. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Справа № 295/13441/19 розглядалася судами апеляційної та касаційної інстанцій неодноразово.

Останньою постановою Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі № 295/13441/19, на яку посилався ОСОБА_1 обгрунтовуючи свої позовні вимоги у цій справі, апеляційні скарги ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року

залишено без змін.

Суди зробили висновок про те, що ОСОБА_2 не може набути статус нового кредитора у спірних правовідносинах на підставі оспорюваних позивачем правочинів, стороною яких вона є.

Постанова Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі № 295/13441/19 була оскаржена в касаційному порядку.

За наслідками касаційного перегляду справи постановою Верховного Суду від 10.01.2024 (справа № 295/13441/19, провадження № 61-5839 св 22) рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «БМ-2018», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна, про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення відмовлено. Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Верховний Суд вказав «У справі, яка переглядається Верховним Судом, суди попередніх інстанцій не вирішували питання щодо розмежування оспорюваних договорів та не робили висновок про те, чи є ці договори договорами факторингу, про що вказує заявник касаційної скарги, чи договорами відступлення права вимоги (цесії).

Разом із цим, ураховуючи вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Верховний Суд уважає безпідставними доводи касаційної скарги про те, що оспорювані договори є саме договорами факторингу.

У даному спорі було укладено відповідні договори про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договори про відступлення права вимоги за іпотечним договором між AT «БМ-2018» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», а у подальшому між ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, визнав недійсним договір від 30 травня 2019 року про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, укладений між ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 , а також договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладений між ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мурською Н. В. 30 травня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за номером 751.

Тобто внаслідок послідовного укладення вищевказаних договорів відповідне право вимоги перейшло до ОСОБА_2 .

Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України.

Саме з цих підстав виходили суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 .

Такі правові висновки було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

Разом із цим, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила

про можливість відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, але й на користь фізичних осіб лише за умови, що первісний кредитор-банк був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, яка вимагає вчинення дій із метою максимального задоволення інтересів кредиторів банку, зокрема його вкладників.

Вирішуючи питання про відступ від указаних правових висновків, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) вказала, що з урахуванням висновків, викладених

у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження

№ 12-1гс21), фактично відбувся частково відступ від висновку, викладеного

у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження

№ 14-222цс18) (пункт 8.5).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі не вбачала підстав для відступу від висновків, викладених у відповідних постановах Верховного Суду (пункт 8.8).

Разом із цим, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що у справі, яка переглядається Верховним Судом, діяльність АТ «БМ-2018», як юридичної особи, припинено. Дата запису про припинення 23 березня 2021 року, підстава припинення юридичної особи в результаті ліквідації (номер запису 031031021). При цьому строк для заявлення кредиторських вимог визначено з 28 лютого 2019 року. Оспорений договір укладено 30 травня 2019 року.

Питання виконання рішення про припинення юридичної особи врегульовані статтею 105 ЦК України.

Таким чином, наявні правові підстави для укладення оспорюваних договорів

між фінансовою установою та фізичною особою, так як діяльність первісного кредитора-банка припинено.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов ОСОБА_1 ,

на вказане увагу не звернули та зробили помилкові висновки по суті вирішення спору.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки

чи оцінки доказів, касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ».

Виходячи із наведеного, станом на час апеляційного перегляду цієї справи, постановою Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 295/13441/19 уже встановлено станом на 30.05.2019 правомірність відступлення ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення на користь ОСОБА_2 .

Розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за цим договором, станом на 30 травня 2019 року, складає 39 312,96 доларів США.

У цій справі позивач, зазначаючи, що 31.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 вдруге укладено договір відступлення права вимоги тільки названо його «цесія», по суті оскаржує аналогічний договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за цим же кредитним договором та договорами забезпечення, що був укладений 30.05.2019.

У договорі відступлення права вимоги від 31.03.2021 також зазначено, що розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за цим договором станом на 30 травня 2019 року становить 39 312,96 дол США.

З огляду на наведене, враховуючи, що право вимоги за кредитним договором, укладеним 01.02.2008 між позивачем та ТОВ «БМ Банк» та забезпечувальними договорами перейшло 30.05.2019 до нового кредитора ОСОБА_2 , що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, то підстав для аналізу правомірності договору від 31.03.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 , немає.

До того ж позивач сам зазначає, що 19.03.2020 ОСОБА_2 закрила кредит та припинила іпотеку, а через рік 31.03.2021 уклала з ТОВ «ФК» Інвест - Кредо» договір про відступлення права вимоги (цесії) грошових зобов`язань за кредитним договором і договором забезпечення по неіснуючому кредиту.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

А тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо незаконності ухвали Богунського районного суду від 11.08.2022, занесеної до протоколу судового засідання не мають вирішального значення з огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

До того ж з рішення суду першої інстанції вбачається, що суд взяв до уваги і зазначив це у своєму рішенні, заперечення ОСОБА_2 на відповідь на відзив, у якому зазначено аналогічні доводи, що й у відзиві на позовну заяву.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи із наведеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.01.2024.

Головуючий Судді