Справа №489/6959/23
Провадження № 22-ц/812/308/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Петровським Леонідом Анатолійовичем

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 січня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Кокорєвим В.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року акціонерне товариство «Ацент-Банк» (далі АТ «Ацент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 07 травня 2019 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки, на підставі чого останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на залишок заборгованості за кредитом

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним і банком кредитний договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.1.3 договору відповідач надав свою згоду щодо права банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 12 вересня 2023 року виникла заборгованість у загальному розмірі 214464,45 грн., яка складається з: 130598,28 грн. - заборгованість за кредитом; 83866,17 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також представник позивача просив стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3216,97 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 січня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ацент-Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07 травня 2019 року, яка станом на 12 вересня 2023 року складає 214 464грн. 45 коп. та складається з заборгованості за кредитом 130598 грн.28 коп. та заборгованості по відсоткам - 83 866 грн.17 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості, станом на 12 вересня 2023 року загальний залишок заборгованості відповідача за наданим кредитом становить 214 464 грн. 45 коп.

У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь-яких доказів не надано.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважав, що позов підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Петровський Л.А. посилаючись на те, що позов є незаконним та необґрунтованим, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, вказує, що відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про фінансову реструктуризацію», процедура фінансової реструктуризації проводиться без звернення до суду шляхом переговорів між боржником та кредиторами щодо реструктуризації грошових зобов`язань. Тобто реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах зі споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту. Але позивачем це не здійснено.

Також звертаю увагу, що відповідачем були направленні позивачу відповідні документи, щодо його пограбування та зняття коштів з картки злочинцями, а саме: Витяг з ЄРДР та постанова про визначення його потерпілим, але позивачем не прийнято до уваги та проігноровано.

Звертає увагу на те, що оскільки, окрім анкети-заяви, клієнтом більше не підписаний жоден документ, котрий позивач вважає частиною кредитного договору, а також на підставі того, що пам`ятка клієнта, що є складовою так званого кредитного договору- взагалі відсутня і це є порушенням вимог чинного законодавства, щодо форми договору, а також відсутні номер виданої кредитної картки, термін її дії та за якими саме затвердженими Умовами і правилами, тарифами ознайомлена особа на які дала згоду у анкеті заяві не зазначено. Анкета - заява не містить ознак узгодження у письмовій формі умов щодо розміру процентів за користування кредитом, розмір пені та штрафу.

Посилається на те, що у даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує, як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме повідомив відповідача, як споживача, про умови кредитування та узгодив з останнім саме тих умов, які позивач вважав узгодженими.

У відзиві представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У пункті 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 3статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від її неї.

Порядок подання заяв, клопотань і заперечень, загальна форма та їх зміст, передбачено статтями 182, 183 ЦПК України.

Представником відповідача до апеляційної скарги надано докази листування Банку, Національного Банку України з відповідачем з приводу вчинення щодо останнього шахрайських дій, які мали місце 28 серпня 2021 року, витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань за 2021 рік, лист Окружної прокуратури м. Миколаєва від 06 вересня 2023 року. Між тим, апеляційна скарга не містить відповідного клопотання про долучення до матеріалів справи вказаних доказів.

Зважаючи на викладене, надані докази колегія суддів не приймає та повертає особі, яка їх надала.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 стаття 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги банку в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, між сторонами існують кредитні правовідносини, відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, а відтак наявні підстави для стягнення нарахованої банком заборгованості у повному обсязі.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 07 травня 2019 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Умов про нарахування процентів та інших платежів згідно укладеного між сторонами договору анкета-заява не містить.

Підписавши анкету - заяву відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становить між сторонами договір про надання банківських послуг, примірник якого отримав шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту: www.a-bank.com.ua.

Також 07 травня 2019 року відповідач підписав простим електронним цифровим підписом, що сторонами не спростовується, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію щодо загальної вартості кредиту, строку кредитування, ліміту кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту та штрафних санкцій.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.12-20).

До позовної заяви, крім анкети-заяви, підписаної позичальником (а.с.10), представник банку додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які не підписані позичальником (а.с. 23-30), копію паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с.11) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в у ПАТ «Акцент-Банк», які не підписані позичальником (а.с. 30 зв. - 31).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 становить 214 464 грн.45 коп., яка складається з: 130598 грн.28 коп. - заборгованість за кредитом; 83866 грн.17 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1,2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 07 травня 2019 року розмір процентної ставки не встановлено.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути з відповідача заборгованість за відсотками.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Умови та Правила надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті: https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (АТ «Акцент-Банк»), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», розумів відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року справа № 6-16цс15, від 17 липня 2019 року справа № 175/4576/14-ц, і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Більш того, відповідач заперечувала ознайомлення з Умовами та Правилами надання їй банківських послуг.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим ПАТ «Акцент-Банк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (АТ «Акцент-Банк»), відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», (АТ «Акцент-Банк»), не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим, як вбачається з Виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , яка повністю кореспондується із розрахунком заборгованості, відповідач дуже активно користувалася платіжною карткою, як на оплату, так і на поповнення карткового рахунку.

Більш того, як вбачається з виписки по особовому рахунку, ОСОБА_1 поповнював відновлювальний картковий рахунок (який визначений для кредитної та дебетової схеми використання), сумами більш ніж передбачено по загальній сумі заборгованості (поточній).

Так, за період з травня 2019 року по вересень 2023 року відповідачем отримано 369043 грн.52 коп. та на погашення заборгованості сплачено 247 476 грн.50 коп., відтак, різниця між фактично отриманими та повернутими коштами становить 121 567 грн.02 коп. (369043,52 247476,50).

Тому, на думку колегії суддів апеляційного суду, саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором.

За такого, доводи апеляційної скарги щодо відсутності заборгованості за тілом кредиту є безпідставними.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Можна прийти до висновку, що Банком під час звернення до суду, строк позовної давності не пропущена і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Також судом встановлено, що сума заборгованості по кредитному ліміту збільшилася у зв`язку із можливістю використання послуги «Розстрочки».

АТ «Акцент-Банк» надає можливість своїм клієнтам, які мають кредитну картку, скористатися сервісом «Розстрочка ».

Відповідач за допомогою кредитної картки скористалася даним сервісом.

Отримання зазначених коштів відображено в виписці по рахункам, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012 року, мають статус первинних документів, а отже є належними та допустимими доказами по справі. «Розстрочка» - це сервіс, який дозволяє погашати заборгованість рівними частинами, списання яких відбуватиметься один раз на місяць з кредитної картки.

Як вбачається з виписки позивача по рахункам і це підтверджується виписками про рух коштів, відповідач додатково скористалася сервісом банку «Розстрочка» та всю заборгованість по кредитній картці було переведено на умови розстрочки, а тому відповідач мала можливість слідкувати за рухом коштів по рахунку.

Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, а щомісячні платежі не вносилися, або не в повному обсязі, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Надання позивачем паспорту споживчого кредиту, підписаного позичальником ОСОБА_1 07 травня 2019 року( а.с.11), не має правового значення для вирішення цих позовних вимог, оскільки в ньому визначено умови використання відразу трьох різних типів кредитних карток та сторони чітко погодили, що інформація за цим паспортом надана позичальнику 07 травня 2019 року та зберігає чинність і є актуальною до 01 липня 2019 року, тобто, станом на день звернення позивача до суду з цим позовом та на період проведення нарахування заборгованості за відсотками вказана інформація не може бути застосована.

До того ж, у цьому паспорті зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, у зв`язку з чим цей паспорт не можна вважати складовою Кредитного договору від 07 травня 2019 року.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, оскільки нарахування такої заборгованості не підтверджено належними доказами.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Поклики апеляційної скарги щодо викрадення кредитної картки колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги, оскільки факт звернення до правоохоронних органів жодним чином нічого не доводить, оскільки факт вчинення кримінального правопорушення не встановлено.

Суд першої інстанції вирішуючи цей спір не дослідив та не надав оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, та дійшов передчасного висновку про задоволення вимог у повному обсязі з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищенаведене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк»» 121567,02 грн. заборгованості за кредитом.

Згідно статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги банку задоволено на 56,68% (121567,02/214464,45х100), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1823,37 грн. (3216,97х56,68%) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги на 43,32% (92897,43/214464,45х100) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2090,39 грн. (4825,46х43,32%) судового збору за подання апеляційної скарги.

У відповідності до вимог частини 10 статті 141 ЦПК України з АТ «Акцент-Банк» належить стягнути на користь ОСОБА_1 267,02 грн. судових витрат (2090,39-1823,37).

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Петровським Леонідом Анатолійовичем задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк»» () 121 567 (сто двадцять одну тисячу п`ятсот шістдесят сім) грн. 02 коп. заборгованості за кредитом.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк»» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 267 (двісті шістдесят сім) грн. 02 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 27 лютого 2024 року.