Єдиний унікальний номер 725/182/24
Номер провадження 2-о/725/35/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024

Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Галичанського О. І.

при секретарі Симик І.М.

за участю заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 адвоката Куцак О М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу за заявою подружжя , яке має дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до суду із вищевказаною заявою.

Стверджують , що 05.07.2019 року між ними було укладено шлюб, про що Чернівецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області складено відповідний актовий запис №987 та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 .

Під час шлюбу народилися донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказують , що сімейні стосунки між ними погіршились. Припинили сімейні відносини повністю з серпня 2023 року та не ведуть сімейне господарство та побут.

Додатково вказали , що спільне життя не склалося з причин несумісності характерів та різних поглядів на подружнє життя.Примирення між ними неможливе.

Вказують , що між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей , про що свідчить договір про визначення місця проживання дітей, умов утримання та участі батьків у вихованні від 03.01.2024 року.

Відповідно до вищезазначеного договору , донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають разом із батьком ОСОБА_2 та знаходяться на його постійному самостійному вихованні та утриманні

На підставі викладеного просять суд розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_2 дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 вказала, що підтримує вимоги щодо розірвання шлюбу , оскільки примирення з чоловіком не можливе. Зазначила, що дійсно чоловік ОСОБА_2 самостійно виховує доньку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 . Додатково вказала , що з серпня 2023 року не проживає з ОСОБА_2 та спільного побуту не веде. Через два місяці виїжджає за межі території України у м. Портленд ( США) з метою працевлаштування на тривалий час.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 підтримала заяву в повному обсязі та просила її задовольнити . Вказала , що ОСОБА_2 не бажає примирятися з дружиною та самостійно виховує та утримує доньку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію її учасників, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих заявниками , а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про одруження , між заявниками 05.07.2019 року укладено шлюб.

Проте , згідно пояснень учасників справи , шлюбі відносини між заявниками припинені.

В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України, такий шлюб розривається судом.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Враховуючи , що заявники виявили спільне бажання розірвати шлюб , укладений між ними, суд вважає , що такі вимоги підлягають задоволенню.

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до договору про визначення місця проживання дітей, умов утримання та участі батьків у вихованні від 03.01.2024 року, за взаємною згодою обох батьків , їх спільні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживатимуть разом із батьком на його самостійному вихованні та утриманні.

Окрім іншого , факт проживання дітей разом з батьком та перебування на його утриманні також підтверджується особистими поясненнями учасників процесу ,актом огляду житла по місцю реєстрації заявниці, де зафіксована відсутність дітей по місцю її проживання.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Крім того , відповідно до положень ч.4 ст. 157 СК України- батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено та у судовому засіданні підтверджено те, що донька сторін ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 проживають разом з батьком та перебувають на його самостійному вихованні та утриманні. Він створив всі умови для проживання дітей, здійснює опіку над ними , доглядає та піклується про стан їх здоров`я.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини , приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, нотаріально завірений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, інші обставини, суд вважає що заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 липня 2019 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області , актовий запис № 987 - розірвати.

Встановити факт самостійного виховання та утримання батькомОСОБА_2 , малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський