Березівський районний суд Одеської області
22.03.2024
Справа № 494/349/24
Провадження № 2/494/220/24
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

22 березня 2024 року Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Панчишина А.Ю.,

при секретарі судових засідань Твердун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березівка заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Журик Тетяни Володимирівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ :

У провадженні Березівського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом адвоката Журик Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 13.03.2024 року відкрито провадження по вищезазначеній справі.

Адвокат Журик Тетяна Володимирівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову. В заяві просить накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_3 , а саме: на виробничий будинок магазин АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0084, площею 0.25 га, за адресою: АДРЕСА_1 ; на квартиру АДРЕСА_2 . Заборонити державним реєстраторам проводити реєстраційні дії щодо розподілу земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0084, площею 0.25 га, за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі вчиняти із земельною ділянкою дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки. її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, присвоєння нової адреси, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт.

Стверджує, що 11.01.2024 року за ОСОБА_3 було зареєстровано земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер :02:001:0084, на якій розташований предмет спору - магазин та житловий будинок. На даний час ОСОБА_3 звернулась до компетентних органів з заявою про розподіл земельної ділянки. Зі слів землевпорядника (персональних даних представник позивача якого не знає), 17 лютого 2024 року відповідачка звернулась до останнього з питанням виділу земельної ділянки під магазином і вказаний виділ не відповідає тим параметрам, що були сторонами по справі оговорені при купівлі магазину та не відповідає технічним характеристикам відповідно до технічного паспорту на магазин. 20 лютого 2024 року позивач повторно звернувся до відповідачки з питанням оформлення договору нотаріально, але отримав відмову, яка ґрунтується (зі слів відповідачки) на тому, що вона власник і сама вправі вирішувати, яку саме земельну ділянку необхідно відвести під належний їй магазин. Крім того, відповідачка та її чоловік погрожують розібрати літні тераси, які є невід`ємною частиною магазину та які не внесені до старого технічного паспорту і який не відповідає фактичним параметрам.

Враховуючи, що відповідачка не оформила належним чином документи на продане майно на даний час відмовляється привести всі правовстановлюючі документи відповідно до домовленостей, чинить перешкоди та зловживає своїми правами, вважаю за необхідне звернутись з даною заявою до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, Відповідно, звертаючись із заявою про забезпеченння позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, прицьому існування загрози порушення прав позивача повино мати очевидний та об`єктивний характер.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушеними у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та настільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, настільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, щодо виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо оґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення, Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси позивача, так і відповідача.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо посилатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що відповідач має намір реалізувати майно, що є предметом позовних вимог, а саме виробничий будинок магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., таким чином діяти недобросовісно та навмисно ухилятися від виконання рішення суду у майбутньому.

Окрім того, заходи забезпечення позову, зазначені ОСОБА_2 , є неспівмірними з заявленими позовними вимогами, оскільки представник позивача просить накласти арешт не лише на виробничий будинок магазин, а й земельну ділянку на якій останній знаходиться, квартиру АДРЕСА_2 , яка взагалі немає жодного відношення до предмету спору та заборонити державному реєстратору проводити реєстраційні дії щодо розподілу земельної ділянки.

Пропозицій щодо зустрічного забезпечення представник позивача зазначив, що у нього немає, хоча зустрічне забезпечення - по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків та має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути внаслідок застосування судом забезпечувальних заходів.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову, є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Згідно ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149-154, 260, 261, 263, 353-355 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Журик Тетяни Володимирівни про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Панчишин А.Ю.