Справа № 454/2630/22 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М. Я.
Провадження № 22-ц/811/2029/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області в складі судді Адамовича М.Я. від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради Львівської області про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Сокальської міської ради Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23.05.2023 та задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що висновок суду про те, що позивачем не надано державний акт про право комунальної власності не відповідає дійсним обставинам справи. Згідно даних наявних у справі агроспілка «Маяк» не отримувала, жодних державних актів про право власності (колективної, комунальної) на землю, яка перебувала у володінні селянської спілки. Суд першої інстанції жодного разу судове засідання не проводив. Та відповідно не ставив під сумнів наявність ячи відсутність такого державного акту. Тому, сторони по справі такої інформації не надавали. А згідно відповіді архівного відділу Червоноградської РДА від 19.06.2023 № 48/01- 21 державні акти видані на ім`я (агроспілки) СС «Маяк» у архівному відділі відсутні і не надходили. Таким чином, державний акт про який у рішенні зазначає суд взагалі не видавався і він відсутній, а тому висновок суду про нібито не долучення позивачем такого доказу є підставою для відмови у позові є неправильним, адже такий акт не долучений не через бездіяльність позивача, а через те, що він взагалі агроспілці «Маяк» не видавався та розприватизація проводилась без нього. Звертає увагу на те, що розприватизація земель СС «Маяк» почалася 13.05.1995 з часу ухвалення рішення Смиківською сільською радою та була закінчена Розпорядженням Голови Сокальської РДА від 01.03.2002 року № 96. Позивач працював в агроспілці «МАЯК» з 10.10.1995 до 11.06.1998. Основне рішення про формування списків пайовиків та видачу сертифікатів було прийнято Головою Сокальської РДА 15.10.1996 №540 у формі розпорядження. Таким чином, позивач вже рік працював в агроспілці «Маяк» та був її членом і мав повне право на включення його в списики на отримання земельної частки паю, як молодого спеціаліста. Також зазначає, що суд прийшов до висновку, що позивач працюючи в агроспілці СС «Маяк» не був її членом. Такий висновок спростовується, архівною довідкою від 16.08.2022 № 105/01-21, яка була досліджена судом і з якої вбачається, що він був включений у члени пайовиків агроспілки. Більше того, судом було досліджено Статут агроспілки «Маяк». Згідно п. 13 Статуту, у члени спілки приймаються трудівники, які подали заяву про добровільний вступ до неї. Тобто, вступ на роботу у спілку і є фактичне членство в ній. Таким чином, мотиви суду першої інстанції спростовуються Статутом агроспілки «Маяк», фактом працевлаштування у спілці, та архівною довідкою відіб.08.2022 року № 105/01-21. Таким чином, на думку апелянта, усі мотиви суду першої інстанції, які слугували підставою відмовив у позові - спростовуються матеріалами справи та відповідними доказами, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.12, 81, 263-265 ЦПК України,22, 23 ЗК Українивідмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що згідно витягу з трудової книжки та електронної трудової книжки, 10.10.1995р. позивач ОСОБА_1 прийнятий на роботу трактористом Агроспілки «Маяк» та був звільнений за власним бажанням 31.01.1997р.; прийнятий на роботу до ТзОВ «Маяк» 01.03.1998р. та звільнений 22.03.1998р.; прийнятий на роботу до ТзОВ «Маяк» 01.04.1998р. та звільнений 08.04.1998р.; на роботу до ТзОВ «Маяк» 01.05.1998р. та звільнений 07.05.1998р.; на роботу до ТзОВ «Маяк» 01.06.1998р. та звільнений 11.06.1998р. Згідно архівної довідки №93/01-21 від 21.06.2022р., до ухвали Смиківської сільської ради від 14.02.1995р. «Про уточнення і затвердження списків для визначення середньої земельної частки» та до ухвали Смиківської сільської ради від 13.05.1995р. «Про затвердження уточнених списків для визначення середньої земельної частки» не підшито додатки зі списками, що унеможливлює надати інформацію про осіб, які включені в ці списки. З протоколу Смиківської сільської ради №1 від 14.02.1995р. та ухвали Смиківської сільської ради від 14.02.1995р. встановлено, що такими списки для визначення середньої земельної частки жителям АДРЕСА_1 працюючим в агроспілці «Маяк», повернуто комісії з питань приватизації землі і майна для уточнення. Протоколом Смиківської сільської ради №2 від 13.05.1995р. та ухвалою Смиківської сільської ради від 13.05.1995р. затверджено списки для визначення середньої земельної частки жителям АДРЕСА_1 працюючим в агроспілці «Маяк». Рішенням Смиківської сільської ради від 28.12.1998р. включено в списки на одержання середньої земельної частки (паю) жителів сільської ради, які помилково не були включені в основні списки. Серед осіб, включених даним рішенням до списків, позивач не зазначений. 04.02.2022 позивач звернувся до Сокальської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Смиківської сільської ради у зв`язку з тим, що його було пропущено в списках на пай. На вказану заяву Сокальською міською радою Львівської області надано відповідь, якою ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду з метою врегулювання питання щодо наявності в нього права на пай. Згідно відповіді Сокальської міської ради Львівської області від 15.07.2022р., розмір середньої земельної частки (паю), відповідно до проекту передачі земельних часток (паїв) у приватну власність та формування землеволодінь і землекористувань ТзОВ «Маяк», визначеної для членів сільськогосподарських підприємств на території (бувшої Смиківської сільської ради) Смиківського старостинського округу Сокальської міської ради Львівської області становить 1,98 умовних кадастрових гектарів. Згідно відповіді архівного відділу Червоноградської районної державної адміністрації від 16.08.2022р., рішення Смиківської сільської ради що списків пайовиків, їх збільшення та доповнення відсутні за період після 13.05.1995р. Документи Смиківської сільської ради за період після 2006 року до архівного відділу не передавалися. Згідно архівної довідки №105/01-21 від 16.08.2022р., ОСОБА_1 працював в агроспілці «Маяк з 10.10.1995р. (протокол «10 від 10.10.1995р.) та був включений в члени пайовиків цієї агроспілки. 08.02.1997р. агроспілку «Маяк» реорганізовано в ТзОВ «Маяк» (протокол №1 від 08.02.1997р.), де позивач продовжив працювати до 11.06.1998р. з членів пайовиків не виключався. Відповідно до Статуту агроспілки «Маяк», прийнятого зборами агроспілки (протокол №1 від 10.02.1992р.) та зареєстрвоаного розпорядженням від 11.08.1992р.), зокрема п.12., «членом спілки може біти особа, яка досягла 16 років і виявили бажання та здатна брати участь у здійсненні цілей і завдань спілки.». Відповідно до п.13 статуту, «у члени спілки приймаються трудівники, які подали заяву про добровільний вступ до неї.». Пунком 14. Передбачено, що «прийом нових членів спілки проводиться по рішенню загальних зборів (зборів уповноважених), простою більшістю голосів. Зарахування в члени профспілки в період між зборами проводиться Радою (правлінням) з послідуючим затвердженням загальними зборами (зборами уповноважених).». Відповідно до довідки №.1139/07-05 від 12.12.2022р., ОСОБА_1 , перебував працівником господарства «Маяк» та працював у вказаному господарстві: в 1995 році 13 днів; в 1996 році 122 дні; в 1997 році 145 днів; в 1998 році 14 днів. Згідно архівної довідки №1140/07-05 від 12.12.2022р., заробітна плата позивача становила: в червні 1995 року 843900 карбованців, в травні 1996 року 376грн., липні 1996 року 1927грн., серпні 1996 року 6784грн., жовтні 1996 року 53,01грн., листопаді 1996 року 24,17грн., грудні 1996 року 1,25грн., квітні 1997 року 8,05грн., травні 1997 року 66,72грн., червні 1997 року 21,89грн., серпні 1997 року 26,04грн., вересні 1997 року 101,49грн., жовтні 1997 року 19,90грн., листопаді 1997 року 84,68грн., грудні 1997 року 19,90грн., лютому 1998 року 18,87грн.Суд прийшов до висновку, що позивачем та його представником не надано суду відомостей про одержання агроспілкою «Маяк», яку реорганізовано в ТзОВ «Маяк» акта на право колективної власності на землю, в тому числі дати одержання такого акта. Сторона позивача не подала суду доказів неможливості отримання таких відомостей і не клопотала перед судом про витребування таких відомостей. Окрім того, позивач не надав суду доказів того, до він був членом агроспілки «Маяк», правонаступником якої було в ТзОВ «Маяк», станом на день отримання даним підприємством державного акта на право колективної власності на землю, оскільки не надано рішення загальних зборів (зборів уповноважених) про його прийняття прийняття до членів спілки, як це передбачено Статутом вказаного підприємства. В свою чергу, дослідивши та проаналізувавши наявні в справі докази, судом встановлено, що на час затвердження списків осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю), позивач не працював в агроспілці «Маяк», правонаступником якої було в ТзОВ «Маяк», та був прийнятий на роботу задовго після затвердження таких списків. Уточнення вказаних списків стосувалося осіб, які працювали та були членами агроспілки «Маяк», станом на час паювання, а не після того, а тому не можуть стосуватися позивача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає зміні.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сокальської міської ради Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) у якому просив:

- визнати за ним право на земельну ділянку (середню земельну частку (пай)) площею 1,98 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території (бувшої Смиківської сільської ради) Смиківського старостинського округу Сокальської міської ради Львівської області.

Позов обґрунтовував тим, що в період з 10.10.1995р. по 31.01.1997р. та з 10.03.1998р. по 11.06.1998р. він працював в агроспілці «Маяк» (ТзОВ «Маяк»). Під час ого перебування в трудових відносинах розпочато процедуру розприватизації землі та затверджувалися списки пайовиків. 14.02.1995р. повернуто списки пайовиків для визначення середньої земельної частки. Рішенням Смиківської сільської ради від від 13.05.1995р. затверджено списки для визначення середньої земельної частки жителям с.Смиків, с.Матів, с.Бодячів, с.Залижня, працюючих в агроспілці «Маяк». Згодом позивач з`ясував, що його не включено в списки. В 1998 році та 2000 році було сформовано додаткові списки. Однак, до даного списку його також не було включено. Вважає, що має право на середню земельну частку як мешканець села Залижня та як працівник агроспілки «Маяк».

Частиною 9 ст. 5 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 вказаного Указу Президента України, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (1990 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), та Указу, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з трудової книжки та електронної трудової книжки, 10.10.1995р. позивач ОСОБА_1 прийнятий на роботу трактористом Агроспілки «Маяк» та був звільнений за власним бажанням 31.01.1997р.; прийнятий на роботу до ТзОВ «Маяк» 01.03.1998р. та звільнений 22.03.1998р.; прийнятий на роботу до ТзОВ «Маяк» 01.04.1998р. та звільнений 08.04.1998р.; на роботу до ТзОВ «Маяк» 01.05.1998р. та звільнений 07.05.1998р.; на роботу до ТзОВ «Маяк» 01.06.1998р. та звільнений 11.06.1998р.

Протоколом Смиківської сільської ради №2 від 13.05.1995р. та ухвалою Смиківської сільської ради від 13.05.1995р. затверджено списки для визначення середньої земельної частки жителям с.Смиків, с.Матів, с.Бодячів, с.Залижня працюючим в агроспілці «Маяк».

Рішенням Смиківської сільської ради від 28.12.1998р. включено в списки на одержання середньої земельної частки (паю) жителів сільської ради, які помилково не були включені в основні списки. Серед осіб, включених даним рішенням до списків, позивач не зазначений.

Згідно архівної довідки №105/01-21 від 16.08.2022р., ОСОБА_1 працював в агроспілці «Маяк з 10.10.1995р. (протокол «10 від 10.10.1995р.) та був включений в члени пайовиків цієї агроспілки. 08.02.1997р. агроспілку «Маяк» реорганізовано в ТзОВ «Маяк» (протокол №1 від 08.02.1997р.), де позивач продовжив працювати до 11.06.1998р. з членів пайовиків не виключався (а.с.40).

Відповідно до довідки №.1139/07-05 від 12.12.2022р., ОСОБА_1 , перебував працівником господарства «Маяк» та працював у вказаному господарстві: в 1995 році 13 днів; в 1996 році 122 дні; в 1997 році 145 днів; в 1998 році 14 днів.

За таких обставин, оскільки, позивач перебування в членах КСП на час паювання, що підтверджується довідкою №1139/07-05 та працював у вказаному вище господарстві, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач ОСОБА_1 міг набути право на земельну частку (пай), хоч суд першої інстанції помилково вважав інакше.

Разом з тим, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року), правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

При цьому для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 80 ЦПК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд враховує, що згідно позовних вимог позивача, останній дізнався (не міг не дізнатися) про своє порушене право ще у 1998 році після звільнення з господарства « ОСОБА_2 ».

З огляду на викладене, трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, минув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року, а тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви відповідачами (хоч така і була подана у суді першої інстанції). При цьому позивач поважних причин пропуску строку позовної давності, встановленого законом, суду не навів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом, а не за безпідставністю, як помилково вважав суд першої інстанції.

Зважаючи на вказане у суду не було підстав для задоволення позовних вимог та у позові по суті правильно було відмовлено, однак з помилковим посиланням на безпідставність позовних вимог, а тому рішення суду в частині мотивів відмови у позові слід змінити виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

У зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 травня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину, в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра