11.01.2024 Справа № 756/9896/22
Справа № 756/9896/22
Провадження № 2/756/289/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Діденко Є.В.,

за участю секретаря - Раздайбєдіної С.С., Гасанової Л.Х., Косянчук Н.І.,

представників позивача - Пінчук О.С., Грекової Л.В.,

представників відповідача - ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

в с т а н о в и в:

01 листопада 2022 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Капітал джірінг», у якій позивач просить:застосувати наслідки нікчемності договору купівлі-продажу майна від 17.01.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Авдієнко В.В. за реєстровим номером 492, шляхом витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлового приміщення № 228 в літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 17.03.2016 р. між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майнапосвідченого приватним нотаріусом Авдієнко В.В. за реєстровим номером 492, а саме нежитлового приміщення № 228 в літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м. 20.05.2016 р. Правлінням НБУ прийнято постанову, на підставі якої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 783 від 20.05.2016 р. про запровадження у ПАТ «Фідобанк» тимчасової адміністрації, строк якої в подальшому продовжено до 19.07.2018 р. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 р. № 1265, запроваджено процедуру ліквідації банку. 13.05.2017 р. комісією перевірки правочинів було складено протокол, яким вирішено визнати договір купівлі-продажу від 17.03.2016 р. між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 - нікчемним за ознаками, передбаченими ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В порядку ліквідації банку відбувся продаж активів банку. За результатами відкритого електронного аукціону, 14.01.2021 р. переможцем став ТОВ «Фінансова компанія «Капітал джірінг». 04.03.2021 р. між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Капітал джірінг» був укладений договір № GL22N019274/8 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, посвідчений приватним нотаріусом Тверською І.В. Відповідно до умов вказаного договору, позивач придбав майнові права на нерухоме майно: нежитлове приміщення № 228 в літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м., які є відмінними від права власності, на підставі чого до позивача перейшло право на застосування наслідків нікчемності договору шляхом витребування майна.

Укладений договір купівлі-продажу від 17.03.2016 р. є нікчемним в силу закону на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції закону на 17.03.2016 р. - банк здійснив відчуження майно за цінами, нижчими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків та більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії у майбутньому відповідно до умов договору. Наведене підтверджується висновком суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 від 26.08.2022 р., згідно з яким станом на 17.03.2016 р. вартість спірного приміщення складає 4 600 900,00 грн. В той же час, договір купівлі-продажу від 17.03.2016 р. укладений за ціною 3 180 000,00 грн. (у тому числі ПДВ 530 000,00 грн.), що на 45 % нижче ніж ринкова ціна. Тому, позивач, як правонаступник ПАТ «Фідобанк» просить застосувати наслідки нікчемності правочину та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 нерухоме майно. Щодо позовної давності позивач зазначає, що 21.12.2017 р. було відкрите провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 про визнання нікчемного правочину недійсним. Постановою Верховного Суду від 16.02.2022 р. позивачу в особі правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Капітал джірінг» було відмовлено в позові через неправильно обраний спосіб захисту. Тому, позивач пропустив строк позовної давності із цим позовом з поважних причин, так як відбувався інший судовий процес, і тому просить суд поновити строк позовної давності.

Ухвалою суду від 09.11.2022 р. позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 09.12.2022 р. відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

30.12.2022 р. до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача позов не визнав. Зазначив, що у позивача відсутнє право на подання цього позову, оскільки у позивача відсутнє право власності або інше речове право на спірне нерухоме майно, фактично банк здійснив продаж права на звернення до суду, що не може бути предметом договору купівлі-продажу. У договорі банк не відступив позивачу ні право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, ні інші речові права. Будь-які речові права на об`єкт нерухомості не зареєстровані за позивачем у встановленому законом порядку. Крім того, відповідач не погоджується з твердження позивача про заниження ціни об`єкту нерухомого майна, оскільки відповідно до звіту про оцінку майна № 53-ФБ, складеному суб`єктом оціночної діяльності 23.02.2016 р., вартість приміщення складала 2 850 000,00 грн. (в тому числі ПДВ - 475 000,00 грн.). Також, ухвалою Київського апеляційного суду від 12.06.2019 року у справі № 756/16929/17 було призначено будівельно-технічну експертизу, відповідно до висновку якої станом на 17.03.2016 р. ринкова вартість приміщення складає 3 159 956,00 грн. з ПДВ, або 2 633 296,67 грн. без ПДВ. Вказана оцінка є нижчою за ціну придбання відповідачем спірного приміщення, а тому твердження позивача про нікчемність укладеного договору не відповідають дійсності.Також, відповідач просив суд застосувати позовну давність, оскільки викладені позивачем причини пропуску строку позовної давності не є поважними.

05.01.2023 р. до суду надійшли письмові пояснення від ПАТ «Фідобанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у яких банк підтримує доводи позовної заяви.

05.01.2023 р. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погодився з доводами відповідача. Зазначив, що Договір № GL22N019274/8 купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності недійним не визнавався, а тому як слідує зі змісту договору, позивач має право на пред`явлення такого позову.Крім того, у справі № 756/16929/17 позивачу було відмовлено у позові через неправильно обраний спосіб захисту, а не по суті позовних вимог, що не позбавляє позивача права знову звернутись до суду з іншим позовом та доводити нікчемність укладеного договору.

05.01.2023 р. до суду надійшли письмові пояснення від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у яких фонд просить позов задовольнити.

07.02.2023 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зокрема зазначив, що доводи позивача вже досліджувались судами у справі № 756/16929/17, і в задоволенні позову було відмовлено. Крім того, при підготовці звіту ФОП ОСОБА_2 , на який посилається позивач, оцінщик не ознайомлювалась з об`єктом оцінки, при встановленні характеристик приміщення, використовувались недостовірні та неактуальні відомості, частина із фотознімків взагалі не стосуються об`єкта оцінки, інші зроблені неменше ніж за рік до продажу, у до звіту додано копію плану іншого приміщення.

01.03.2023 р. до суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача з копіями додаткових доказів, у яких вказує на незаконність дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо здійснення перевірки правочинів під час процедури ліквідації банку, оскільки з 20.05.2016 р. по 19.07.2016 р. відбувалась процедура тимчасової адміністрації, а ліквідація запроваджена лише з 20.07.2016 р. Однак, комісія з перевірки правочинів була утворена 22.02.2017 р., тобто після завершення процедури тимчасової адміністрації, що суперечить ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент перевірки.

Ухвалою суду від 03.03.2023 р. задоволено клопотання позивача про призначення у справі судової будівельно-оціночної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.06.2023 р. ухвалу суду першої інстанції про призначення експертизи скасовано, у задоволенні клопотання про призначення експертизи - відмовлено.

Ухвалою суду від 27.07.2023 р. призначено підготовче засідання у справі на 07.09.2023 р.

Ухвалою суду від 07.09.2023 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні повторного клопотання позивача про призначення судової експертизи.

Ухвалою суду від 07.09.2023 р. закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 24.10.2023 р.

20.10.2023 р. відповідачем подана додаткові докази.

23.10.2023 р. від позивача надійшли заперечення щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, а також заперечення щодо висновку експерта у справі № 756/16929/17.

24.10.2023 р. судове засідання відкладено на 01.12.2023 р.

13.11.2023 р. від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення.

В судовому зсіданні 01.12.2023 р. оголошено перерву до 11.01.2024 р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених заявою по суті справи.

В судовому засіданні представники відповідача позов не визнали, сам відповідач суду пояснив, що він на законних підставах придбав спірне приміщення через оголошення, до продажу там вже було не відділення банку, а магазин одягу. У вказаному приміщенні він здійснює підприємницьку діяльність, а саме там розміщується його перукарня. До приміщення відсутній під`їзд, є тільки прохід.

Суд, вислухав аргументи учасників справи, дослідив зібрані письмові докази у сукупності та взаємозв`язку, та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.

Протоколом засідання правління ПАТ «Фідобанк» № 13 від 02.03.2016 р. погоджено продаж нежитлового приміщення 228 в літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м., за ціною 2 850 000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 17.03.2016 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Авдієнко В.В., відповідно до умов якого відповідач придбав нежитлове приміщення 228 в літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м., за ціною 3 180 000,00 грн. (у тому числі ПДВ 530 000,00 грн.).

У пункті 2.3 Договору купівлі-продажу вказано, що відповідно до Звіту про оцінку майна № 53-ФБ, складеного суб`єктом оціночної діяльності 23.01.2016 року оцінювачем ТОВ «Центр оцінки власності «ПАРЕТО», вартість нерухомого майна становить 2 850 000,00 грн., в тому числі ПДВ 475 000,00 грн. Копія вказаного звіту наявна у матеріалах справи.

Відповідно до квитанції від 17.03.2016 року ОСОБА_1 сплатив на користь банку 3 180 000,00 грн.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.12.2022 р., право власності на нежитлове приміщення 228 в літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м., зареєстроване за ОСОБА_1 , відомості про інші речові права на вказане нерухоме майно - відсутні.

На підставі рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 20 травня 2016 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень адміністратора банку».

Наказом ФГВФО від 20 травня 2016 року № 184 у ПАТ «Фідобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО та делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку Коваленку О. В.

Наказом ФГВФО від 19 липня 2016 року № 291 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» Коваленку О. В. строком на два роки з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» від 15.05.2017 р. № 50 вирішено здійснити заходи щодо виявлених правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 ЦК України, зокрема за адресою: нежитлове приміщення № 228 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м.

Згідно з протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-12-17-000004-b від 14.01.2021 р., активи ПАТ «Фідобанк» у виді, зокрема майнових прав на нежитлове приміщення № 228 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м., придбані ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Джірінг».

04.03.2021 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Капітал джірінг» укладено договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, відповідно до умов якого позивач прийняв у власність майнові права щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м., право власності на яке виникло у продавця на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2008 р., та було припинено на підставі Договору купівлі-продажу від 17.03.2016 р., які є відмінними від права власності, та які виникли або можуть виникнути в майбутньому, а саме, зокрема: визнання права власності на нерухоме майно; припинення дії третіх осіб, яка порушує право власності; інші майнові права, які пов`язані із виникненням та припиненням права власності продавця на нерухоме майно, зокрема але не виключно: витребування майна з чужого незаконного володіння; оскарження у судовому порядку недійсності правочину за яким продавцем було набуто або припинено право власності на нерухоме майно; набуття у власність нерухомого майна, а також інші права, що випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які можуть виникнути в майбутньому у зв`язку із встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасування рішень судів про недійсність правочинів на підставі яких, продавець набув право власності; право на пред`явлення та реалізацію, в т.ч. в судовому порядку, вимоги щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що призвів до припинення права власності продавця на нерухоме майно, вказаного в п. 1 даного Договору, ознаки нікчемності якого встановлені протоколом комісії з перевірки правочинів, що є нікчемними від 13.05.2017 р., затвердженим Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» 13.05.2017 р.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи № 17723/19-42 від 31.03.2020 р., підготовленого у цивільній справі № 756/16929/17 на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 12.06.2019 р., ринкова (дійсна) вартість нежитлового приміщення № 228 (в літ. А) по АДРЕСА_1 , загальною площею 109,5 кв.м. у м. Києві, станом на 17.03.2016 р. складає 3 159 956,00 грн. з ПДВ, або 2 633 296,67 грн. без ПДВ.

Постановою Верховного Суду від 16.02.2022 р. у цивільній справі № 756/16929/17 за позовом ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Капітал Джірінг» до ОСОБА_1 про визнання нікчемного правочину недійсним, в задоволенні позову відмовлено. Зокрема, у вказаній постанові зазначено:

«позивач просив визнати нікчемним правочин - договір купівлі-продажу від 17 березня 2016 року, укладений між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , недійсним;

перевіряючи доводи позивача про нікчемність договору купівлі-продажу від 17 березня 2016 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що відсутні обставини, які б свідчили про нікчемність зазначеного правочину;

суди встановили, що ціна продажу спірного нерухомого майна була визначена на підставі звіту про оцінку майна № 53-ФБ, складеного 23 лютого 2016 року ТОВ «Центр оцінки власності «Парето» на замовлення банку станом на 22 лютого 2016 року, за яким вартість нежитлового приміщення № 228 (в літ. «А»), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв. м, становила 2 850 000,00 грн, у тому числі ПДВ 475 000,00 грн;

ухвалою Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року задоволено клопотання позивача та призначено будівельно-технічну експертизу. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 31 березня 2020 року №17723/19-42 вартість спірного майна станом на 17 березня 2016 року з ПДВ складає 3 159 956 грн, а без ПДВ 2 663 296,67 грн;

ціна спірного майна, що зазначена в договорі купівлі-продажу, в розмірі 3 180 000 грн, є вищою від ринкової (дійсної) вартості цього майна, яка визначена на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи, на 20 044,00 грн, тобто різниця вартості майна становить лише 0,73 %, а не понад 20 % нижче, як про це зазначено в позовній заяві, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для кваліфікації цього правочину як нікчемного;

оскільки ПАТ «Фідобанк» просило визнати нікчемним договір купівлі-продажу від 17 березня 2016 року, укладений між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 , тобто заявило вимогу, яка є неналежним способом захисту прав та інтересів, то у задоволенні цієї вимоги належить відмовити саме з цих підстав - обрання позивачем неналежного способу захисту права».

Згідно зі звітом про ретроспективну оцінку по визначенню ринкової вартості від 26.08.2022 р., виконаним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 , ринкова вартість нежитлового приміщення № 228 (в літ. «А»), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,50 кв.м., станом на 17.03.2016 року складає 4 600 900,00 грн. без врахування ПДВ.

Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.

Згідно з частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У пункті 3 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини неплатоспроможного банку є нікчемними у тому числі, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

В силу ч. 2 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, підлягають державній реєстрації і виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Частиною 2 ст. 190 ЦК України передбачено, що майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

В силу ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно зі статтями 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 395 ЦК України передбачено, що речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

На підставі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оцінка доказів і мотиви суду.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У цій справі позивач посилається на нікчемність укладеного відповідачем договору купівлі-продажу приміщення від 17.03.2016 року в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме стверджує, що приміщення придбано відповідачем у банку за ціною, що є нижчою за звичайну ринкову ціну на вказаний об?єкт більше ніж на 20 відсотків.

Своє право на застосування реституції внаслідок нікчемності договору і витребування на свою користь приміщення, позивач обґрунтовує договоромкупівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності від 04.03.2021 року, укладеним з банком.

Водночас, відповідач стверджує, що у позивача відсутнє право на пред`явлення вказаного позову, оскільки жодні майнові (речові) права на нерухоме майно позивач за договором не придбав, а фактично було відчужене право на звернення до суду, що є неприпустимим.

Надаючи оцінку таким аргументам учасників справи, суд зазначає таке.

За загальним правилом статей 177, 190, 656 ЦК України, майнові права можуть бути об?єктами договору купівлі-продажу. В свою чергу, такі майнові права не можуть бути ілюзорними, повинні мати конкретний зміст та мають існувати у продавця на момент їх відчуження.

В постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 р. у справі № 6-2124цс15, майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

У постанові Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі № 910/11702/18, у якій предметом також був договір купівлі-продажу майнових прав, відмінних від права власності, суд зазначив, що у тій справі під виглядом відчуження майнових прав щодо нерухомого майна фактично має місце продаж права на звернення до суду з цим позовом або права на застосування способів захисту цивільних прав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 16 і статтями 387, 392 ЦК України, хоча з урахуванням зазначеного вище застереження щодо змісту або характеру майнових прав, вміщеного у частині 2 статті 656 цього Кодексу, вказані способи судового захисту цивільних прав не можуть бути предметом договору купівлі-продажу майнових прав з огляду на таке. Суд виснував: 1) витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено статтями 16, 387 ЦК України саме як форма захисту права власності, а не як окреме оборотоздатне майнове право, яке може відчужуватися в порядку, передбаченому статтею 656 цього Кодексу, на користь інших осіб, оскільки речові права безпосередньо пов`язані з конкретною річчю і переходять у зв`язку з переходом об`єктів нерухомості. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна із чужого незаконного володіння позивач повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно, проте до таких доказів не належить договір купівлі-продажу майнових прав, предметом відчуження за яким є такі способи судового захисту цивільних прав, як визнання права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння»; 2) положення статей 177, 190, частини 4 статті 334, статті 656 ЦК України, частини 2 статті 3, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» необхідно застосовувати таким чином: Виходячи із системного аналізу змісту положень статей 177, 190, 656 ЦК України, статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та статей 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, так і майнові права, відмінні від права власності на нерухоме майно (за винятком права очікування на отримання у майбутньому права власності на нерухоме майно), є правами, нерозривно пов`язаними з нерухомим майном, а тому такі права підлягають державній реєстрації та виникають з моменту відповідної реєстрації. Натомість нездійснення послідовної державної реєстрації майнових (речових) прав на нерухоме майно за їх покупцями свідчить про відсутність переходу прав та обов`язків позивача до правонаступника, як наслідок, виключає підстави для заміни сторони її процесуальним правонаступником.

В укладеному позивачем договорі купівлі-продажу майнових прав від 04.03.2021 р. вказано, що позивач прийняв у власність майнові права щодо нежитлового приміщення, право власності на яке виникло у продавця на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2008 р., та було припинено на підставі Договору купівлі-продажу від 17.03.2016 р., які є відмінними від права власності, та які виникли або можуть виникнути в майбутньому.

У вказаному договорі зазначено, що такими правами є, зокрема: визнання права власності на нерухоме майно; інші майнові права, які пов`язані із виникненням та припиненням права власності продавця на нерухоме майно, зокрема але не виключно: витребування майна з чужого незаконного володіння; оскарження у судовому порядку недійсності правочину за яким продавцем було набуто або припинено право власності на нерухоме майно; набуття у власність нерухомого майна, а також інші права, що випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які можуть виникнути в майбутньому у зв`язку із встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасування рішень судів про недійсність правочинів на підставі яких, продавець набув право власності; право на пред`явлення та реалізацію, в т.ч. в судовому порядку, вимоги щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що призвів до припинення права власності продавця на нерухоме майно, вказаного в п. 1 даного Договору, ознаки нікчемності якого встановлені протоколом комісії з перевірки правочинів, що є нікчемними від 13.05.2017 р., затвердженим Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» 13.05.2017 р.

Суд зазначає, що на момент укладення між банком та позивачем вказаного договору купівлі-продажу майнових прав, право власності на приміщення було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2016 р., та у договорі сторони визнають, що право власності банку на приміщення було припинено.

Також, суд звертає увагу, що на момент укладення договору купівлі-продажу майнових прав між банком та відповідачем ОСОБА_1 вже існував судовий спір, предметом якого було доведення в судовому порядку недійсності договору купівлі-продажу від 17.03.2016 р. із застосуванням відповідних правових наслідків цього.

На переконання суду, наведений зміст договору купівлі-продажу майнових прав, у сукупності із встановленими судом обставинами, свідчить, що предметом договору купівлі-продажу майнових прав, які є відмінними від права власності, є не майнові права, а способи захисту прав, зокрема в судовому порядку. Фактично, банк передав позивачу право на звернення до суду з метою подальшого доведення нікчемності укладеного між ним та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу.

Водночас, за своєю правовою природою способи захисту цивільних прав не можуть відчужуватись, не можуть бути предметом договору купівлі-продажу.

Також, зі змісту договору купівлі-продажу майнових прав від 04.03.2021 р. неможливо зробити висновок, що позивач міг би придбати право вимоги до відповідача, і такої вимоги, як предмету зобов?язання, не існувало на момент укладення договору. Так само, суд не може дійти висновку, що на підставі укладеного договору у позивача виникли «виправданні очікування на майно», оскільки набуття позивачем права власності залежало від результатів судового вирішення справи.

Крім того, суд враховує, що в силу статей 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та позиції Верховного Суду у справі № 910/11702/18, майнові (речові) права на нерухоме майно, які є відмінними від права власності підлягають державній реєстрації у загальному порядку, але таких вимог позивач також не дотримався.

У зв`язку з цим, суд переконаний, що у позивача відсутнє право на витребування спірного майна у відповідача, оскільки таке право не виникло у позивача на підставі укладеного договору.

Також, суд вважає за необхідне надати оцінку доводам позивача стосовно нікчемності договору купівлі-продажу від 17.03.2016 року.

Так, твердження про заниження звичайної (ринкової) ціни на нежитлове приміщення № 228 (в літ. «А»), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , позивач ґрунтує на позиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також на звіті про ретроспективну оцінку майна від 26.08.2022 р., виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 .

Надаючи оцінку вказаному звіту, суд зазначає, що він був підготовлений без реального огляду суб`єктом оціночної діяльності об`єкта оцінки та місця його розташування, без врахування реального стану приміщення на час продажу (зокрема внутрішнього стану приміщень), відсутність під`їзду автомобілем, містить фотознімки інших об`єктів та планування, які не мають відношення до об`єкта оцінки.

Водночас, ринкова ціна нежитлового приміщення перед укладенням договору купівлі-продажу визначалась на підставі звіту про оцінку майна № 53-ФБ, складеного 23 лютого 2016 року ТОВ «Центр оцінки власності «Парето» на замовлення банку, відповідно до якого вартість нежитлового приміщення становила 2 850 000,00 грн., у тому числі ПДВ 475 000,00 грн.

Суд звертає увагу, що питання відповідності ціни договору купівлі-продажу ринковим цінам вже було предметом судового розгляду у цивільній справі № 756/16929/17. Відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи у вказаній справі, ринкова (дійсна) вартість нежитлового приміщення № 228 (в літ. А) по АДРЕСА_1 , загальною площею 109,5 кв.м. у м. Києві, станом на 17.03.2016 р. складає 3 159 956,00 грн. з ПДВ, або 2 633 296,67 грн. без ПДВ.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заниження ринкової ціни спірного приміщення у договорі купівлі-продажу від 17.03.2016 р. на 20 і більше відсотків, а тому відсутні підстави вважати вказаний договір нікчемнимвідповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову по суті позовних вимог, суд не надає оцінку доводам позивача та відповідача про поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності.

Водночас, суд відхиляє доводи позивача про порушення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб порядку перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, оскільки з урахуванням встановлених судом обставин і зроблених висновків, такі доводи не мають правового значення для вирішення цієї справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 77-81, 89, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 09.02.2024 року.

Суддя Є.В. Діденко