Провадження № 2-о/461/8/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Панасюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт розлучення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вимоги заяви мотивовані тим, що у 2006 році помер його батько ОСОБА_3 , який постійно проживав у Сполучених Штатах Америки. Заявник повідомив, що у свідоцтві про смерть ОСОБА_3 помилково зазначено те, що останній був одружений. Заявник стверджує, що вказаний факт перешкоджає йому отримати спадщину. Просить заяву задоволити.

Окрім того, в заяві про уточнення вимог ОСОБА_1 просить суд встановити, що батько і мати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 є одними і тими ж особами.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено дату судового засідання.

Заявник у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом скерування ухвали про відкриття провадження у справі на її поштову адресу.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Нормами ч.1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами, встановленими ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 3 статті 315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , останній просить суд встановити факт розлучення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто факт, який підтверджується свідоцтвом органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Проте, відповідно до прямих приписів ч. 3 ст. 315 ЦПК України, справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Окрім того, в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що заяви про встановлення факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документа, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

Порядок внесення змін в записи актів громадянського стану передбачений ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання. Вказані норми передбачають, що внесення змін у записи актів громадянського стану при наявності достатніх підстав і при відсутності спору між заінтересованими особами провадяться органами реєстрації актів громадянського стану. Відмова органів реєстрації актів громадянського стану виправити або змінити запис може бути оскаржена до суду.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, тотожність особи судами не встановлюється.

Окрім того, відповідно до роз`яснень листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах. У цих справах, суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них, а також не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Зі змісту уточненої заяви ОСОБА_1 вбачається, що заявник просить встановити факт тотожності осіб, а саме: що ОСОБА_7 і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 є одними і тими ж особами, що суперечить вимогам ст. 315 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки питання про встановлення факту розлучення та тотожності осіб, не можуть бути розглянуті в судовому розгляді в порядку окремого провадження, адже зазначені питання вирішуються органом, який видав такі документи.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні рішення судові витрати не відшкодовуються, відтак судові витрати необхідно залишити за заявником.

Керуючись ст. ст.4, 12, 13, 18, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду -якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2

Суддя Зубачик Н.Б.