Справа № 473/500/24
РІШЕННЯ

іменем України

"29" лютого 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Багрін І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ

в січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу садового будинку, визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 грудня 2003 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав у останньої садовий будинок АДРЕСА_1 .

В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за реєстровим №196. 13 січня 2004 року покупець зареєстрував право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.

Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передала покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.

Враховуючи ухилення сторін договору від його нотаріального посвідчення на час укладення правочину та неможливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи (право власності на майно зареєстроване за покупцем, продавець майна померла), позивач просив суд визнати такий договір дійсним.

Крім цього, зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій вона розташована та яка необхідна для обслуговування цього майна, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0530 га, яка розташована на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, кадастровий номер: :01:000:0146 та призначена для ведення садівництва.

В судове засідання представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Бінько М.А. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнав.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому судом встановлено, що 05 грудня 2003 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав у останньої садовий будинок АДРЕСА_1 .

В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за реєстровим №196. 13 січня 2004 року покупець зареєстрував право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Спадщину після смерті вказаної особи прийняв її син ОСОБА_2 (повідомлення приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерової Г.А. від 07 лютого 2024 року).

Відповідно до ст. 227 ЦК України 1963 року договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною (ч.1 ст. 47 ЦК України 1963 року).

Разом з тим, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року).

Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір.

В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що спірний договір підлягає визнанню дійсним.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, садовий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0530 га, яка розташована на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, садівниче товариство «Майське», та призначена для ведення садівництва, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 19 листопада 1993 року Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №239.

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за попереднім власником будинку ОСОБА_3 .

Договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено не було.

Проте, укладаючи договір, спрямований на відчуження будинку, сторони не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з положеннями ст. 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року по справі № 689/26/17.

За таких обставин, враховуючи наведене, відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання його власником земельної ділянки.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,206,259,263-265,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати ДІЙСНИМ договір купівлі - продажу садового будинку АДРЕСА_1 , який укладений та зареєстрований на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі 05 грудня 2003 року, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис № 196, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0530 га, кадастровий номер :01:000:0146, яка розташована на території Бузької територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області, садівниче товариство «Майське», та призначена для ведення індивідуального садівництва, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 19 листопада 1993 року Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №239.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан