КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Будзан Л.Д.
Єдиний унікальний номер справи № 758/3371/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7235/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 16 липня 2022 року приблизно о 13 годині 02 хвилини в місті Києві по вул. Набережно - Лугова, 8 Б, сталася дорожньо - транспортна пригода за участі транспортних засобів «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивачки.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Полісом № АР/5226407 у ПрАТ «СК «Саламандра».

На підставі поданих позивачкою повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Саламандра» 11 жовтня 2022 року здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в сумі 130 000 грн.

Відповідно до Звіту № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 251 434 грн. 03 коп., ринкова вартість - 817 737 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень становить 267 471 грн. 60 коп.

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 працював в ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», а тому, на думку позивачки відповідальність повинна нести саме юридична особа, працівник якої завдав шкоду у відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Враховуючи, що страхової виплати недостатньо для відшкодування шкоди, позивачка звернулася до суду та просила стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 137 471 грн. 60 коп.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою у розмірі 137 471 (сто тридцять сім тисяч чотириста сімдесят одна) грн. 60 коп.

Стягнуто з ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) грн. 76 коп., витрати на виготовлення звіту в сумі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішення суду, відповідач ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильну оцінку доказів, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих розмір завданого збитку, що свідчить про недоведеність розміру завданого збитку та як наслідок відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вказує, що звіт №1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року не може підтверджувати дійсний розмір завданого позивачці збитку, а викладені у звіті доводи є суб`єктивною думкою оцінювача.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що дослідження проводилось спеціалістом, який не є експертом, відтак проведене дослідження є непроцесуальною формою застосування спеціальних знань та не може бути доказом в цивільному процесі.

Зазначає, що відповідач не є страховиком, а тому в силу прямої норми права не відшкодовує витрати пов'язані з виготовленням звіту.

У письмових поясненнях представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. вказує, що звіт про оцінку колісного ТЗ №1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року є єдиним належним та допустимим доказом розміру заподіяної шкоди.

При цьому представник позивачки зауважує, що відповідачем не надано іншого звіту оцінювача або висновку експерта, які б спростовували звіт №1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року.

Вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

У грудні 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. звернувся в суд з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 січня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн.

Не погоджуючись із таким додатковим рішення суду, відповідач ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити без розгляду заяву про винесення додаткового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу завищений та не відповідає фактичним наданим послугам.

У своїй апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» просив викликати сторін в судове засідання з метою пояснення обставин справи.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, у загальному розмірі 155 200, 42 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.

Відповідно до вказаної постанови, 16 липня 2022 року приблизно о 13 годині 02 хвилини в місті Києві по вул. Набережно - Лугова, 8 Б, сталася дорожньо - транспортна пригода за участі транспортних засобів «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди власнику автомобіля «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано матеріальної шкоди.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Полісом № АР/5226407 у ПрАТ «СК «Саламандра». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн.

Відповідно до Звіту № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 251 434 грн. 03 коп., ринкова вартість - 817 737 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень становить 267 471 грн. 60 коп.

Також встановлено, що 11 жовтня 2022 року ПрАТ «СК «Саламандра» на підставі поданих позивачкою повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду від 05 серпня 2022 року та заяви на виплату страхового відшкодування від 05 серпня 2022 року здійснило виплату страхового відшкодування останній в сумі 130 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 11 жовтня 2022 року № ЗНО0086169 та копією страхового акту № 0041079.07.22/1.

Тобто, різниця матеріальної шкоди з урахуванням страхового відшкодування, яку просить стягнути позивачка складає 137 471 грн. 60 коп.

Крім того, позивачка просила суд стягнути понесені нею витрати на виготовлення звіту № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року в розмірі 3 500 грн, та судовий збір у розмірі 1 552 грн. 00 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 працював в ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» та виконував свої трудові обов`язки, а тому суд погоджується з суб`єктним вибором сторони позивачки, що належним відповідачем у справі є саме ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, що також, не оспорювалось сторонами по справі.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Пунктом 1 ч.2 вказаної статті передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.

Положеннями ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, - п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України.

За приписами ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до наведених положень закону шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.

Як визначено у статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи викладене, джерелом підвищеної небезпеки, в даному випадку, є службовий транспортний засіб, який експлуатувався працівником ПАТ «Акціонерна компанія « Київводоканал» в службових цілях.

За сукупності таких умов, за спричинену працівником шкоду, відповідальність має нести його роботодавець, в даному випадку ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», який є юридичною особою і може бути стороною у цивільному процесі, - ст. 48 ЦПК України.

В свою чергу відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

В даному випадку, ліміт відповідальності страховика перевищив розмір заподіяної шкоди позивачці внаслідок ДТП.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, як це визначено ст.81 ЦПК України.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними, відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На підтвердження розміру шкоди позивачкою надано звіт про оцінку автомобіля № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року, акт огляду транспортного засобу №1542 від 27 липня 2022 року, вказані документи відповідають вимогам визначення доказу.

При цьому, відповідач у встановленому порядку не спростував оцінки розміру заподіяних збитків та не скористався процесуальним правом подання клопотання про призначення незалежної судової експертизи для визначення належного розміру завданої шкоди транспортному засобу позивача.

Колегія суддів перевірила належність та допустимість вказаного звіту і погоджується із висновком суду першої інстанції, що звіт визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 1468-Ф/22 від 16 липня 2022 року, є належним, допустимим доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди, виготовлений та підписаний уповноваженою на це особою, та про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди в розмірі 137 471 грн. 60 коп. та витрат на виготовлення вказаного звіту у розмірі 3 500 грн.

Обґрунтованими є також висновки суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат.

Так, відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Верховний Суд у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30 вересня 2020 року, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх фактично сплачено стороною.

Позивачкою на підтвердження витрат на правову допомогу, долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №27/12/22-ЦС від 27 грудня 2022 року, додаткову угоду №1 до договору №27/12/22-ЦС від 27 грудня 2022 року, акт виконаних робіт від 19 грудня 2023 року, акт виконаних робіт від 27 листопада 2023 року, акт виконаних робіт від 25 жовтня 2023 року, акт виконаних робіт від 24 жовтня 2023 року, акт виконаних робіт від 12 вересня 2023 року, акт виконаних робіт від 14 серпня 2023 року, акт виконаних робіт від 07 серпня 2023 року, акт виконаних робіт від 18 травня 2023 року, акт виконаних робіт від 22 березня 2023 року, акт виконаних робіт від 04 січня 2023 року, квитанції про оплату послуг.

Судом встановлено, що позивач сплатив адвокату витрати на правову допомогу в загальному розмірі 24 000 грн.

У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також, ЄСПЛ у своєму рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що такий розмір витрат є пропорційним частці задоволених позовних вимог та співмірний складності справи та обсягом роботи адвоката. При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ні договір, ні додаткова угода до нього не містить калькуляції (вартості) наданих послуг з проведення консультації, складення та подання адвокатських запитів, позову, інших процесуальних документів, окрім як участі в судових засіданнях та не відповідає витратам у розмірі 24 000 грн., оскільки суд першої, при винесенні додаткового рішення врахував вищевказане та зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу до 10 000 грн.

Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, значення справи для сторін, та за урахуванням часткового задоволених позовних вимог, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, та судового збору у розмірі 1 374 грн. 76 коп.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 рокузалишити без змін.

Додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова