УХВАЛА

07 лютого 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Мізера А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне заяву Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради, стягувач ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з заявою про поворот виконання рішення суду - постанови Рівненського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі №569/12193/21 за позовом ОСОБА_1 до управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди звернувся начальник Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради.

В судовому засіданні представник заявника заяву повністю підтримала, просить суд її задоволити з підстав, викладених у письмовій заяві і поясненнях та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради грошові кошти у розмірі 373 285, 52 грн. (триста сімдесят три тисячі двісті вісімдесят п`ять гривень 52 копійки) у порядку повороту виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 569/12193/21 та перерахувати кошти на розрахунковий рахунок Управління освіти НОМЕР_2 , відкритий у Державній казначейській службі України м.Київ.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заяву не визнала, просить суд відмовити у її задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди звернулась ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 грудня 2021 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, відмовлено.

Постановою колегії суддів Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 грудня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Постанову Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою колегії суддів Рівненського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольно частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 грудня 2021 року скасовано й ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_1 до Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » від 26.05.2021 року №316. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) №4 художньо-естетичного напрямку Рівненської міської ради з 03 червня 2021 року. Стягнуто з Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по дату ухвалення рішення суду про поновлення на роботі 331 895,2 грн. (триста тридцять одна тисяча вісімсот дев`яносто п`ять гривень). Зобов`язано Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради при виконанні судового рішення нарахувати та утримати з нарахованої суми 331 895,2 грн. податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові збори та внески. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за 1 місяць допустили до негайного виконання. Стягнуто з Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. (десять тисяч гривень). В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3064,5 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 25006,87 грн.

Ухвалою суддів Рівненського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року в роз`ясненні Управлінню освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради постанови Рівненського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у вказаній справі відмовлено.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, а саме платежах доручень вбачається, що на виконання постанови Рівненського апеляційного суду Управлінням освіти на користь ОСОБА_1 було виплачено по цивільній справі №569/12193/21: 21 грудня 2022 року 3064,50 грн. в рахунок стягнення судового збору; 21 грудня 2022 року 25006,87 грн. судових витрат на правничу допомогу; 21 грудня 2022 року 267175,63 грн. стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 28 грудня 2022 року 10000,00 грн. стягнення моральної шкоди.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2023 року касаційну скаргу Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради задоволено. Постанову Рівненського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року скасовано, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 грудня 2021 року залишено в силі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради судовий збір у розмірі 8653,90 грн.

Як у своїй заяві, так і в судовому засіданні, представник заявника Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставу, для задоволення заяви посилається на ту обставину, що суд апеляційної інстанції побудував свій висновок на неправдивих відомостях, які були надані позивачем, а тому вважають правомірним застосування приписів частини другої статті 445 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Тобто на ст.239 та 445 ЦПК України.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Як слідує з тексту постанови Рівненського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року, а саме її мотивувальної частини, колегія суддів посилається на належний та допустимий доказ, а саме постанову Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 31 серпня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000858 від 07 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. З мотивувальної частини вказаної постанови про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2022 року зокрема, вбачаться «Досудовим розслідуванням встановлено, що до Рівненського районного управління поліції ГУПН в Рівненській області надійшло повідомлення від посадових осіб Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради, юридична адреса м.Рівне, вул.Соборна, буд.30 щодо можливого привласнення, розтрати чи заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, при збору коштів і повернення премій директором ЗДО №4 ОСОБА_1 .».

Фактично, заявником та ініціатором внесення відомостей до ЄРДР було Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради (надалі по тексту у- Управління), а тому уповноважені представники Управління могли та мали б цікавитися ходом досудового розслідування та відповідними прийнятими процесуальними рішенням, прийнятими у межах провадження.

Також, як слідує з мотивувальної частини вказаної постанови про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2022 року «Крім того, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області була здійснена ревізія управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради за результатами якої не встановлено привласнення, розтрати чи заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем при збору коштів і повернення премій ЗДО №4.».

Тобто, враховуючи викладене вбачається, що у клопотанні ОСОБА_1 від 22 листопада 2022 року, поданого нею до Рівненського апеляційного суду про дослідження письмового доказу зазначено виключне посилання на останній та чітке цитування інформації, наведеної безпосередньо у мотивувальній частині постанови про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2022 року. Іншої додаткової інформації, спотворення чи зміни інформації, окрім безпосередньо зазначеної у постанові про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2022 року позивачем по справі не було зазначено ні у клопотання, ні надано безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Також, як пояснила в судовому засіданні представник позивача Карашкевич Н.Л., і вказаного не спростувала представник заявника, в ході розгляду даної цивільної справи у Рівненському апеляційному суді, представник Управління освіти виконавчого комітету РМР не заявляв клопотання про визнання письмового доказу, а саме постанови Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2022 року №0000858 від 07 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України неналежним чи недопустимим, чи недостовірним доказом у відповідності до вимог ст.ст.77-79 ЦПК України.

Як було встановлено в судовому засіданні, на день розгляду вказаної цивільної справи та винесення постанови Рівненським апеляційним судом від 22 листопада 2022 року постанова Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2022 року №0000858 від 07 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України скасована не була.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ані мотивувальна, ані резолютивна частини постанови Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2023 року по справі №569/12193/21 не містить посилання чи вказівки на те, що судом встановлено, що у ході судового розгляду справи позивачем ОСОБА_1 суду було надано неправдиві відомості або подано підроблені документи, що у свою чергу не надає права відповідачу не доказувати при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, відповідні обставини.

Зокрема, як зазначено у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2023 року, а саме у мотивувальній частині постанови: «…суд апеляційної інстанції помилково врахував висновки, викладені у постанові про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2022 року щодо зловживань при отриманні премій працівниками Закладу, а не благодійних внесків батьків Закладу …». Відтак, твердження представника заявника щодо надання позивачем неправдивих відомостей суду апеляційної інстанції є голослівним твердженням та припущенням.

Відповідно до ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

У рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року по справі №13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2,8 частини третьої статті 129 Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування

правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконання дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення середньої заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом частина перша статті 446 ЦПК України).

Тому, суди на забезпечення такої гарантії мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі №336/9595/14 (провадження №61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №569/15646/16-ц та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі №405/3788/19.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Особливості визначення шкоди, завданої у результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заява про поворот виконання рішення суду, а саме постанови Рівненського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі №569/12193/21 не знайшла свого підтвердження, не доведена належними та допустимим доказами, викладені в ній обставин спростовані поясненнями представника позивача, в тому у задоволенні даної заяви слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1-6 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послузі виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц, додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у справі №922/1964/21 зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VІ, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При подачі заперечення на заяву про поворот виконання рішення суду шляхом повернення стягнутих грошових сум, представником позивача долучено ордер на надання правничої допомоги для ОСОБА_1 адвокатом Кисельовою М.І. та договір про надання правничої (правової) допомоги та здійснення (представництва) захисту від 24 листопада 2023 року, відповідно до якого клієнт ОСОБА_1 уповноважу (доручає), а адвокат Кисельова М.І. приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову (правничу) допомогу та виконати такі доручення: здійснити захист (представництво) клієнта у Рівненському міському суді Рівненської області по справі №569/12193/21 при розгляді заяви про поворот виконання рішення суду шляхом повернення стягнутих коштів та зазначено, що розмір гонорару встановлюється сторонами у розмір 10000 (десять тисяч) гривень, які сплачуються клієнтом у строк до 03 грудня 2023 року включно.

Таким чином суд, розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки розмір правничої допомоги є доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, суд вважає, що до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає 5000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки така сума, відповідає критерію розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.260, 353, 354, 444, 445 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради, стягувач ОСОБА_1 про поворот виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі №569/12193/21 за позовом ОСОБА_1 до управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Управління освіти виконавчого комітету Рівненської міської ради, , м.Рівне, вул.Соборна 30 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 понесені судові витрати по справі, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять) тисяч гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов