Справа № 510/2029/23
Провадження № 2-о/510/22/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.24 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Ренійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)) про встановлення факту батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, на задоволенні заяви наполягав.

Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо заявлених вимог заперечень не мав, просив про розгляд справи без його участі.

Представник заінтересованої особи - Ренійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заперечень не мав, просив про розгляд справи у його відсутності.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що у квітні місяці 2022р. заявник познайомилась у м.Болграді Одеської області із ОСОБА_3 , 1999 р.н., який на той час проходив військову службу у військовій частині. Між ними склалися сімейні стосунки, з червня 2022р. по 22.07.2023р. вони перебували у фактичних шлюбних відносинах між собою. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась спільна дитина - син - ОСОБА_4 . Оскільки на момент народження дитини заявник не перебувала із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, в порядку ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України батьком новонародженої дитини був записаний ОСОБА_3 із громадянством - Україна, тобто особа за вказівкою матері дитини, в даному випадку, із прізвищем, що відповідає прізвищу матері дитини, ім`ям та по батькові, що повністю співпадає з даними біологічного батька дитини.

За життя ОСОБА_3 визнав себе батьком дитини, мав наміри ще до її народження зареєструвати із ОСОБА_1 шлюб, проте подати заяву про реєстрацію шлюбу вони не встигли.

Із початком широкомасштабного вторгнення російських військ до України та оголошенням воєнного стану в Україні ОСОБА_3 був відправлений для виконання бойових завдань у зону ведення бойових дій. ІНФОРМАЦІЯ_2 в Донецькій області ОСОБА_3 героїчно загинув. Але, починаючи з моменту вагітності заявниці та після народження дитини він свідомо визнавав своє батьківство щодо сина, цікавився про заявника та дитину, як про членів своєї сім`ї, піклувався про них, турбувався за малечу та її матір. Будь-яких суперечок, непорозумінь та розмов про недовіру між заявником та ОСОБА_3 не виникало, 11.07.2023р. він звернувся до Ренійського районного суду Одеської області із позовом про визнання батьківства відносно сина ОСОБА_4 , але у зв`язку із смертю позивача провадження у цивільній справі було закрито.

Оскільки за життя ОСОБА_3 не встиг належним чином оформити визнання батьківства щодо дитини, хоча цілком і повністю цього прагнув, ОСОБА_1 вимушена була звернутися до суду із заявою, якою просила встановити факт того, що ОСОБА_3 є рідним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши представника заявника, пояснення свідків, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, в якому матір`ю дитини вказана ОСОБА_1 , а батьком на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері) - ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, були у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Згідно звіту ДНК про встановлення спорідненості від 03.08.2023р., виконаного ТОВ «МГУ 2000» ОСОБА_7 (рідна сестра ОСОБА_3 ) є імовірною тіткою дитини - ОСОБА_4 з ймовірністю спорідненості 99,859977%.

Статтею 51 Конституції України, ч. ч. 2 та 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини та за рішенням суду.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно ч. 1,2,3 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК.

З огляду на роз`яснення пункту 9 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК ( 1618-15 ), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Та обставина, що ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приймав активну участь у її вихованні, турбувався про неї, спільно з ОСОБА_1 матеріально забезпечував дитину, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

На підтвердження вимог заяви про встановлення факту батьківства заявником надані фото, на яких зображені ОСОБА_3 із ОСОБА_1 разом із сином під час проведення Таїнства Хрещення, вдома разом із малим, на прогулянці із малюком тощо. Фото вказують на їх теплі та гарні стосунки. Суд бере до уваги дані фотознімки, оскільки вони відображають моменти спілкування ОСОБА_3 із дитиною, із ОСОБА_1 , вказують на родинне ставлення один до одного. Також до матеріалів справи були додані роздруківки смс-спілкування заявника із ОСОБА_3 із наявними фото сина, зі змісту яких виходить, що ОСОБА_3 , знаходячись у зоні бойових дій, постійно спілкувався із своєю фактичною дружиною та сином, замовляв малечі речі, по-батьківськи висловлювався на адресу ОСОБА_4 та висловлював наміри про офіційне одруження по поверненні додому.

Крім того, обставини спільного мешкання ОСОБА_3 із ОСОБА_1 підтвердили і свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та сама ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_1 пояснила, що вона із ОСОБА_3 познайомилась в Інтернеті, вони спілкувались, потім стали зустрічатись та мешкати разом. Коли вона завагітніла, ОСОБА_3 визнав, що саме він є батьком цієї дитини, допомагав їй, а коли народилась дитина, він був як раз у відпустці. ОСОБА_3 визнав сина, хотів його записати на своє прізвище, але це юридично на той час було неможливо, він також був присутній і під час хрещення дитини. Коли ОСОБА_3 поїхав, вони продовжували спілкуватись, він матеріально забезпечував і її і сина, мав наміри приїхати та зареєструвати шлюб та переоформити документи на дитину, як на свого сина.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що заявник є її племінницею, а ОСОБА_3 мешкав із нею однією сім`єю, в них народилась спільна дитина, хрещеною якої стала вона. Молоді мешкали в м.Рені, ОСОБА_3 приїзжав у відпустку до сина та ОСОБА_1 , завжди допомагав матеріально їм та визнавав себе батьком, грався із сином, доглядав за ним.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 зазначили, що вони є знайомими ОСОБА_1 та знали і її фактичного чоловіка - ОСОБА_3 . Молоді мешкали разом, створили сім`ю, а потім в них народилась спільна дитина. ОСОБА_3 був військовослужбовцем, знаходився у зонах бойових дій, у відпустку приїжджав до ОСОБА_1 та проводив разом із нею та сином час. Дитину він вважав та називав своїм сином, брав участь у хрещенні, забезпечував родину, зареєструвати шлюб вони не встигли, він загинув. Взаємовідносини в молодій родині були гарні, було взаєморозуміння.

З урахуванням наявності у справі належних та допустимих доказів на підтвердження факту батьківства ОСОБА_3 , який помер, стосовно ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню.

Крім цього, суд зауважує, що встановлення факту батьківства буде сприяти якнайкращим інтересам малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 134 CK України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно з п. 2.13.1 Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Враховуючи вищевикладене, повно та об`єктивно оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту батьківства, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130, 135 СК України, ст.ст. 3, 76, 258, 264-265, 273, 293-294, 315-316, 319, 354, 355ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Горохів Горохівського району Волинської області України, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Ізмаїл Ізмаїльського району Одеської області України.

Зобов`язати уповноважений орган реєстрації актів цивільного стану -Ренійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести зміни до актового запису № 29 про народження дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вчиненого 04.03.2023р. Ренійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), а саме: змінити відомості про батька дитини з « ОСОБА_3 , громадянин України» на « ОСОБА_3 , громадянин України»; змінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_7 »; ім`я, по батькові дитини, дату народження та місце народження - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник