ПОСТАНОВА

іменем України

06 березня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/4265/21

провадження № 22-ц/4809/215/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бабенко Сергій Сергійович, та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Наталія Володимирівна, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 вересня 2023 року та додаткове рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2023 року у складі судді Варакіної Н.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 11 січня 2016 року між нею та ОСОБА_4 укладений договір позики №1, згідно з яким ОСОБА_4 позичив у неї 12000 євро з терміном повернення не раніше 11 січня 2019 року. Факт отримання коштів підтверджується розпискою про отримання коштів від 11 січня 2016 року, яка є додатком до договору позики від 11 січня 2016 року №1. Під час укладення договору позики ОСОБА_4 перебував в шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28 червня 1968 року, тому в силу вимог ч.4 ст.65 СК України, за якою договір, укладений одним з подружжя під час шлюбу, створює обов`язки для другого з подружжя. Отже зобов`язання щодо повернення позичених коштів було солідарним для подружжя ОСОБА_6 і поширювалось як на ОСОБА_4 так і на ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Незважаючи на те, що строки вимоги за договором позики ще не настали, вона направила за місцем відкриття спадщини спадкоємцям ОСОБА_5 вимогу про сплату боргу від 01 лютого 2018 року, якою просила останніх сплатити борг за договором позики у розмірі 12000 Євро у термін до 01 лютого 2020 року. У відповідь на вказану вимогу спадкоємець ОСОБА_5 - її чоловік ОСОБА_4 повідомив, що поверне кошти у вказаний термін. Спадкоємець ОСОБА_3 у відповідь на вимогу листом від 28 червня 2018 року повідомив, що, оскільки він жодного майна у спадок після померлої ОСОБА_5 не отримав, то у нього не виник обов`язок задовольняти пред`явлену вимогу. ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, відповіді на вимогу не надав.

07 липня 2020 року ОСОБА_4 (позичальник за договором позики) помер. На час його смерті борг повернуто не було і складав 12000 євро. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , який і повинен відповідати за договором позики.

22 листопада 2022 року позивачка подала заяву про зміну предмету позову у зв`язку з тим, що під час розгляду справи їй стало відомо, що ОСОБА_3 також прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 шляхом подання заяви нотаріусу (т.1 а.с.103-106), яка ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 січня 2023 року прийнята до розгляду (т.1 а.с.113).

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_2 8520 євро та з ОСОБА_3 3480 євро.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргузадоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 5338,80 євро. Вирішено питання судових витрат. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Знято арешт з 5/18 частки квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 серпня 2023 року.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2023 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 12000 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бабенко Сергій Сергійович, подала апеляційну скаргу на рішення суду від 18 вересня 2023 року та додаткове рішення від 25 жовтня 2023 року, в якій просила рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову у повному обсязі з урахуванням заяви про зміну предмету позову, а також скасувати додаткове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Крім того, сторона позивача направила відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Наталія Володимирівна, у якому просила відхилити доводи його апеляційної скарги, рішення суду скасувати та ухвалити нове з урахуванням наведених у відзиві аргументів.

ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Наталія Володимирівна, також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 6750 євро; із нього ОСОБА_3 5250 євро з урахуванням часток у спадщині.

ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Наталія Володимирівна, подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бабенко Сергій Сергійович, у якому просив прийняти нове рішення відповідно до поданої ним апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Бабенко С.С. просив апеляційну скаргу сторони позивача задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ткаченко Н.В. підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити. Заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивача.

ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу у межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бабенко Сергій Сергійович, підлягають частковому задоволенню, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Наталія Володимирівна, задоволенню у повному обсязі, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 11 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики №1, за умовами якого ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_1 12000 євро зі строком повернення за вимогою, але не раніше 11 січня 2019 року (т.1 а.с.8). У той же день, 11 січня 2016 року, ОСОБА_4 складена розписка про отримання коштів, яка є додатком до договору позики від 11 січня 2016 року №1 (т.1 а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.11).

Як убачається з матеріалів спадкової справи №40/2017, відкритої після смерті ОСОБА_5 , з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 отримав ОСОБА_4 на 1/18 (обов`язкову) частку квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом отримав ОСОБА_2 на 5/18 часток квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.174-249).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.12).

Матеріали спадкової справи №22/2020, відкритої після його смерті, свідчать про те, що із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 червня 2021 року по справі №404/644/21 було задоволено позов ОСОБА_3 та визначений додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 терміном у три місяці з дня набрання законної сили рішенням (т.1 а.с.123-173).

28 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В. з вимогою до спадкоємців у порядку ст.1281 ЦК України на суму боргу у розмірі 12000 євро (т.1 а.с.21).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правовідносини, які виникли між позикодавцем і позичальником після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України. При цьому позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що кошти, отримані ОСОБА_4 у борг, були використані в інтересах його сім`ї, що ОСОБА_5 хоч і була зареєстрована по АДРЕСА_2 , але фактично за місцем реєстрації на момент смерті не проживала, тому позичені кошти не могли бути використані ОСОБА_4 в інтересах сім`ї, а ОСОБА_5 не можна кваліфікувати як зобов`язану особу (боржника). Після її смерті спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2 (5/18 часток квартири) та ОСОБА_4 (1/18 частка обов`язкова). Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_3 , який і має відповідати по його боргах у межах отриманого спадкового майна.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент отримання позики 11 січня 2016 року перебували у шлюбі з 28 червня 1968 року, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.10).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тобто спадкоємцями першої черги за законом (т.1 а.с.137).

Відповідно до ст.23 КпШС України майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Вказана норма кореспондується із нормами СК України.

Частина третя статті 61 СК України передбачає, що у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК У країни дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину.

Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї.

Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних.

Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року в справі № 6-55цс13, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №639/7335/15-ц, постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №263/14258/17.

Висновок про те, що, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя також міститься у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 308/13831/15-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 308/10837/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, від 12 серпня 2019 року у справі № 642/706/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі №638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Виходячи із системного аналізу наведених норм права, в контексті встановлених судом першої інстанції обставин справи, для визначення солідарного характеру обов`язків ОСОБА_5 щодо повернення боргу за договором позики, з`ясуванню підлягає факт перебування спадкодавців в шлюбних відносин та питання, чи укладено такий договір ОСОБА_4 в інтересах сім`ї.

За клопотанням сторони відповідача у справі судом ухвалою від 23 січня 2023 року було витребувано копії спадкових справ після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.114).

Як убачається з поданої до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В. заяви ОСОБА_2 останнє місце реєстрації ОСОБА_5 з 16 січня 1971 року по час смерті - АДРЕСА_2 (т.1 а.с.185 зворот). Тобто, зазначеною заявою ОСОБА_2 підтвердив факт реального проживання померлої матері за місцем відкриття спадщини.

Згідно з листом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» від 07 листопада 2017 року до повноважень ЖЕО не відноситься надання довідок щодо фактичного проживання зареєстрованих осіб, такого роду довідки ЖЕО не видаються (т.1 а.с.194). Тому суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги довідку КП «ЖЕО №4 КМР» про те, що ОСОБА_5 була зареєстрована по АДРЕСА_2 , але фактично за цією адресою не проживала, як належний та допустимий доказ. Факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті може бути встановлений виключно у судовому порядку за правилами, передбаченими нормами ЦПК України. Проте, рішення про встановлення такого факту у матеріалах справи відсутнє.

Крім того, використання коштів в інтересах сім`ї презюмується законом, зокрема СК України, доказів того, що позичені кошти були викорастані ОСОБА_4 іншим чином та не в інтересах сім`ї матеріали справи не містять.

За викладених вище обставин, у сукупності з усіма наявними у справі доказами, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 слід кваліфікувати як зобов`язану особу (боржника). Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , якій належало 6/18 частин квартири АДРЕСА_1 , спадщину прийняв, як спадкоємець за заповітом, відповідач ОСОБА_2 у розмірі 5/18 частин та ОСОБА_4 у розмірі 1/18 частини (обов`язкова частка).

Отже, на момент смерті ОСОБА_4 йому належало 7/18 частин квартири (6/18 + 1/18), ОСОБА_2 5/18 частин.

Як убачається із матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 29 листопада 2020 року подав до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Цариченко Н.В. заяву про те, що він прийняв спадщину за заповітом, який складено та зареєстровано приватним нотаріусом Водяницькою А.В. у травні 2017 року, яка складається з частини приватизованої квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.142).

Разом з тим, як свідчить довідка МСЕК №004034 та пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , які містяться в матеріалах спадкової справи №22/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи з дитинства безстроково (т.1 а.с.138,139).

Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої ст.1241 ЦК України, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу України, який відносить до категорії «непрацездатні» осіб з інвалідністю І, ІІ та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Отже, ОСОБА_2 успадкував обов`язкову частку у розмірі 7/72 після смерті батька, як інвалід 3-ї групи. Крім того, йому належало 20/72 (5/18), успадкованих після смерті матері ОСОБА_5 , що разом складає 27/72 частки квартири.

ОСОБА_3 успадкував 21/72 частки за заповітом після смерті батька (28/72 (7/18 частки) - 7/72 (обов`язкова частка ОСОБА_2 ).

Згідно з експертним висновком про незалежну оцінку майна вартість квартири АДРЕСА_1 на дату оцінки, тобто на 08 липня 2020 року, складає 19860 доларів США, що еквівалентно 534 840 грн (т.1 а.с.164-165). Станом на час розгляду справи апеляційним судом вартість 1 євро становило 1,0908 доларів США, тобто 19860 доларів США дорівнювало 18206,86 євро.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Якщо ж спадкоємців декілька, то кожен із них зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Тож, встановивши, що відповідачам, як спадкоємцям після померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , належить 48/72 частки у спадщині, а саме 27/72 відповідачеві ОСОБА_2 , 21/72 відповідачеві ОСОБА_3 , виходячи із вартості однієї частки 250 євро (12000 євро : 48 часток) із ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 6750 євро (250 євро х 27 часток), а із ОСОБА_3 5250 євро (250 євро х 21 частку).

Слід зазначити, що колегія суддів вважає, що стягнення із відповідача ОСОБА_3 боргу у сумі 5250 євро не є виходом за межі позовних вимог та порушенням ст.13 ЦПК України, оскільки сторона позивача просила стягнути з відповідачів саме 12000 євро боргу, але неправильно розрахувавши частки у спадщині, просила стягнути із ОСОБА_2 8520 євро, а із ОСОБА_3 3480 євро.

Крім того, доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 є те, що сума, яка підлягає стягненню, неправильно вирахувана судом першої інстанції та, з урахуванням його частки у спадщині, із нього до стягнення підлягає саме 5250 євро.

Колегія суддів вважає, що стягнення такої суми боргу не виходить за межі вартості спадкового майна, виходячи із вартості цілої квартири за висновком експерта у розмірі 19860 доларів США (18206,86 євро).

Відповідачеві ОСОБА_3 на праві власності також належить 1/3, або 6/18, або 24/72 квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.09.1997 (т.1 а.с.222), довідкою ОКП «КООБТІ» від 19.02.2019 (т.1 а.с.221), відомостями з державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.218).

Тож, вартість 24/72 частки квартири складає 6068,88 євро, виходячи із розрахунку 252,85 євро (18206,86 євро вартості усієї квартири : 72 частки) х 24 частки, а тому стягнення боргу у розмірі 12000 євро з відповідачів не виходить за межі частки кожного з них у спадковому майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовується має бути скасовано і додаткове рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2023 року.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме з ОСОБА_2 - у розмірі 3443, 63 грн та з ОСОБА_3 - у розмірі 2678, 37 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бабенко Сергій Сергійович, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Наталія Володимирівна, задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 вересня 2023 рокута додаткове рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2023 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором позики від 11 січня 2016 року №1 у розмірі 6750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) євро.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором позики від 11 січня 2016 року №1 у розмірі 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) євро.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 3443 (три тисячі чотириста сорок три) грн 63 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 6187 (шість тисяч сто вісімдесят сім) грн 50 коп, а всього 9631 (дев`ять тисяч шістсот тридцять одну) грн 13 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 2678 (дві тисячі шістсот сімдесят вісім) грн 37 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 4812 (чотири тисячі вісімсот дванадцять) грн 50 коп, а всього 7490 (сім тисяч чотириста дев`яносто) грн 87 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2024 року

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко