Провадження №: 2/336/138/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Зарютіна П.В.,

за участі секретаря судового засідання: Бублій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та малолітьоної ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, за якою просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та виселити громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та проживають у квартирі, яка є предметом іпотеки.

За позовом зазначено, що у порушення умов договору та ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 07.02.2023 р. утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 55 101,84 Доларів США, яка складається із наступного: 17 018,63 Доларів США заборгованість за кредитом; 17057,05 Доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3545,11 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 17 481,05 Доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що договором іпотеки, укладеним між позивачем та відповідачем-1, ОСОБА_5 , передбачене право іпотекодавця на звернення стягнення на заставне майно, а саме на квартиру загальною площею 45,58 кв. м., житловою площею 30,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та виселення громадян з даного приміщення.

Ухвалою суду від 31.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання з повідомленням учасників справи (без їх виклику).

Відповідач ОСОБА_6 (відповідач 1) скористалась своїм правом подати відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав необґрунтованості та спливу позовної давності.

У відзиві відповідач заперечували проти позовних вимог, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, виходячи з наступного: що позов не може бути задоволено, оскільки були пропущені строки позовної давності, адже Позивач ще в 2015 році реалізував своє право на дострокове стягнення боргу з ОСОБА_1 шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та звернення в суд із позовною заявою, а також будуть порушені права та інтереси дітей, які охороняються Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованою постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р, Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Відповідачка, посилаючись на норми вищевказаних законодавчих актів та інших законів, наголошувала, що члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, що діти не можуть бути об`єктами свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, що діти мають право на захист від такого втручання або посягання, що неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень, що відповідачем-1 було зареєстровано місце проживання своїх дітей у відповідності з приписами законодавства та в інтересах її дітей.

Також в відзиві Відповідачка посилалась на положення Закону України «про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану у тридцятидденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна, що належить фізичним особами та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти) статей 41,47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Щодо нарахованих процентів та комісії Відповідачкою зазначалось, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом (див. пункт 54 цієї постанови), то після 2015 р. (після спливу строку кредитування) позивач не міг нараховувати відсотки та штрафні санкції (штраф, пеню), а умови кредитного договору щодо сплати на користь банку комісії (винагороди) за надання фінансового інструменту суперечать вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України "Про банки та банківську діяльність", вони є нікчемними та недійсними.

25.10.2023 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №336/870/22 за позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_5 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , третя особа: відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР, про виселення було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

А тому, на думку відповідача вказані обставини можуть бути підставою для закриття провадження по справі в частині позовних вимог.

У судове засідання з розгляду справи сторони не явилися.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи встановлено, що 04.08.2005 року між позивачем та відповідачем-1 укладено кредитний договір №ZPS0GF50080239, в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором позивач та відповідач-1 уклали договір іпотеки від 05.08.2005 року, за яким відповідач-1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 45,58 кв.м., житловою площею 30,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем неналежним чином виконуються умови договору щодо погашення кредиту та інших передбачених договором платежів, тому станом на 07.02.2023 р. утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 55 101,84 Доларів США, яка складається із наступного: 17 018,63 Доларів США заборгованість за кредитом; 17057,05 Доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3545,11 Доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 17 481,05 Доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Сторони зобов`язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов`язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст. ст. 562, 530 ЦК України.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач має заборгованість.

Таким чином, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив суд застосувати до заявлених вимог позовну давність.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.96 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті 256 та 257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено судом, АТ КБ «ПриватБанк» ще в 2015 році вже звертався до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просив достроково стягнути заборгованість за кредитним договором №ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 р.

22.05.2017 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі 336/7277/15-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором N ZPS0GF50080239 від 04.08.2005 року, яка складалась з заборгованості за кредитом в сумі 17952,98 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16902,42 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 952,71 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 91,99 доларів США, пені за несвоєчасність виконання обов`язків за договором в сумі 5,86 доларів США, що за курсом 21,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2015 року складає 390477,32 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5857,16 грн.

Отже, Позивач ще в 2015 р. реалізував своє право на дострокове стягнення боргу з ОСОБА_1 шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та зверненням в суд із позовною заявою.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Тобто, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту реалізації свого права на звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності у даних правовідносинах необхідно відліковувати, з 2015 року, з дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк з даним позовом у цій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення звернувся 17.03.2023 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленого законом, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Зі свого боку позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності та не наведено поважних причин його пропуску.

Відповідно до п. 31 Постанови N 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 частини тринадцятої ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи), у тому числі й щодо стягнення пені.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що Позивач в 2015 р. реалізував своє право на дострокове стягнення боргу з ОСОБА_1 шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та звернення в суд із позовною заявою, а з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення Банк звернувся лише 17.03.2023 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності визначеного вимогами ст. 257 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України, подала до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Вказані обставини свідчать про те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості, про застосування якого заявлено стороною відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог. Застосовуючи строк позовної давності, суд також враховує, що АТ КБ "ПриватБанк" не надано суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання Банком трирічного строку звернення до суду з позовом.

Вимога позивача про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є похідної від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому також не підлягає задоволенню.

З огляду на викладені обставини, в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" слід відмовити у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 131, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; код ЄДРПОУ: 14360570) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), малолітньої ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , третя особа Відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (адреса: 69068, м. Запоріжжя, вул. Моторобудівників, 34) про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Зарютін П.В.