Провадження № 22-ц/801/299/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Красіловський Вадим Олександрович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Іщук Т. П. в залі суду в місті Вінниці, повний текст судового рішення складений 24 листопада 2023 року,

в цивільній справі № 127/13660/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником яких є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником яких є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона з грудня 2018 року спільно проживала однією сім`єю з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , вела спільне господарство, формувала спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 загинув у м. Вінниці від сполученої травми тіла внаслідок ракетного обстрілу м. Вінниці. Позивач вказує, що вона має бажання реалізувати свої права на отримання спадщини, однак відсутність зареєстрованого шлюбу позбавляє її цього права, а тому з метою реалізації прав на спадкування звернулася з цим позовом до суду.

Позивач зазначає, що в період спільного життя вони фактично виконували права та обов`язки чоловіка та дружини, разом відпочивали, що підтверджується фотознімками. Крім того, ОСОБА_9 при зарахуванні на військову службу власноручно, заповнюючи анкетні дані, зазначив її своєю цивільною дружиною. Також ОСОБА_9 під час спільного проживання зробив її пропозицію вступити в шлюб, що підтверджується фотознімками із зазначенням дати - 13 січня 2022 року. Позивач вказує, що ці обставини також можуть підтвердити і рідні померлого (батько та сестра), які залучені до справи. Зважаючи, що померлий ОСОБА_9 мав двоє дітей від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позов пред`явлений і до них. З урахування викладеного, просила позов задовольнити та встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_9 без реєстрації шлюбу з грудня 2018 року по 14 липня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки встановлення позивачу факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом трьох з половиною років необхідно їй як наслідок лише для отримання права на спадщину за законом, та такий факт не породжує юридичних наслідків, тому факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в цій конкретній справі, не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 7 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2023 року адвокат Красіловський В. О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 січня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду 06 лютого 2024 року о 11:20 год. з повідомленням сторін.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Красіловського В. О. розгляд справи відкладено на 20 лютого 2024 о 12:30 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що як було вказано апелянтом у відповіді на відзив, що залучений до матеріалів справи № 127/13660/23, остання звернулась за консультацію до приватного нотаріуса, котра повідомила, що у результаті того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 не зареєстровано шлюб та вона не входить до черг спадкування за законом, відсутні підстави для подання та прийняття заяви про вступ у спадщину. Нотаріус порадила позивачу звернутись до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Представник позивача звертає увагу суду, що за тих підстав, остання немає можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, їй достовірно невідомо яке майно належить померлому ОСОБА_9 . Однак, у зв`язку з встановленням факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, остання як уже зазначалось вище матиме змогу захистити майнові та немайнові права. Зокрема, забезпечення соціальних гарантій (виплат, пільг, субсидій) сімей загиблих військовослужбовців. Факт, про встановлення якого просить позивач, надасть змогу останній отримати усі гарантії які надаються членам сім`ї після смерті військовослужбовця та прийняття спадщини, що має для позивача юридичне значення, оскільки пов`язаний із її правом на отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». А відтак у позивача породжуються відповідні юридичні наслідки. Так, відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Посилаючись на норми частини другої статті 315 ЦПК України, вказує, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Окремо звертає увагу на докази, вказані у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області. Зокрема зауважує, що в оскаржуваному рішенні суд вказує, що у матеріалах справи містяться ряд світлин із зображенням позивача та померлого ОСОБА_9 з датуванням травня 2021 року, серпня 2021 року, січня 2022 року. Відтак виникає обґрунтована необхідність у залученні фотокарток з відповідними вказівками на дати: 31 жовтня 2018 року, 29 листопада 2018 року, 9 грудня 2018 року, 3 березня 2019 року, 8 березня 2019 року, 11 квітня 2019 року, 2 лютого 2020 року, 9 травня 2020 року, 15 грудня 2020 року, 6 лютого 2021 року, 7 лютого 2021 року, 14 лютого 2021 року, 8 березня 2021 року 18 квітня 2021 року, 19 травня 2021 року, 4 липня 2021 року, 9 серпня 2021 року, 15 серпня 2021 року, 9 жовтня 2021 року, 14 жовтня 2021 року, 30 жовтня 2021 року, 28 листопада 2021 року, 1 січня 2022 року, 13 січня 2022 року, 16 лютого 2022 року, 2 червня 2022 року, 14 липня 2022 року.

Також вказує, що суд першої інстанції залучив, як доказ акт ОСББ «Замостя 31» №14 від 07 червня 2023 року, відповідно до якого слідує, що з 11 червня 2020 року по 27 грудня 2020 року ОСОБА_9 начебто проживав разом із ОСОБА_6 . Проте з вищеописаних фото випливає, що 15 грудня 2020 року останній перебував у відносинах притаманних подружжю з ОСОБА_1 , а також дані акти, що підтверджують факт проживання тих чи інших осіб за певною адресою видаються уповноваженими органами на момент звернення з таким запитом.

Окрім того, наголошує на показах свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які стверджували, що ОСОБА_9 проживав з позивачем в орендованій ними квартирі, як дружина і чоловік, вели спільний побут, проводили разом дозвілля. Відповідно до залучених у додатках фотознімків слідує, що автомобілем за котрим начебто ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Opel Vectra користувався саме ОСОБА_9 та ОСОБА_1 . Саме у останньої і перебуває оригінал технічного паспорту на попереднього власника. Тобто судом достатньо не було розглянуто питання щодо приналежності автомобіля. Вважає, що судом не досліджено питання щодо ведення спільного бізнесу між загиблим та ОСОБА_1 у вигляді автомийки під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » в період з червня 2021 року по лютий 2022 року.

Наголошує й на тому, що протягом усього часу спільного проживання з ОСОБА_9 , ОСОБА_1 вела тісні сімейні зв`язки з його рідними, сестрою - відповідачем по справі ОСОБА_8 та батьком - ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними скріншотами з переписками та спільними фотокартками. Остання підтримувала теплі зв`язки із колишньою дружиною загиблого ОСОБА_4 , оскільки надсилала аліменти на утримання дітей ОСОБА_9 .

Вказує, що у рішенні суд першої інстанції зазначає, що ухвалою від 15 листопада 2023 року без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання, не взято до уваги відеозапис на DVD-R носії (від 21.03.2022). Однак, у позовній заяві було вказано, що даний доказ надається лише до суду така вказівка була надана з метою дослідження даного відеозапису під час судового засідання. Тому вважає, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 229 ЦПК України, суд не дослідив наданий позивачем доказ, що зумовлює необхідність у повторному наданні відеозапису на DVD-R носії з метою врахування під час розгляду справи № 127/13660/23. Як наслідок, усі вищеперераховані факти є безумовним підтвердженням спільного ведення побуду, що притаманне подружжю.

Доводи осіб, які подали відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу законний представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить суд апеляційної інстанції не приймати до уваги та не долучати до матеріалів справи докази, які подані разом з апеляційною скаргою і містяться в додатках 6 (копії фотокарток), 7 (скріншоти текстових повідомлень та зі сторінки автомийки) та 10 (DVD-R носій з відеозаписом), оскільки позивачем не наведено у клопотанні поважних причин неподання таких доказів до суду першої інстанції у визначений законом строк.

Щодо DVD-R носія з відеозаписом, звертає увагу, що цей доказ подавався до суду першої інстанції, проте він був правомірно не врахований судом, оскільки поданий з порушенням вимог ч. 7, 8 ст. 43, ст. 83 ЦПК України (цей доказ подавався лише в одному екземплярі до суду і не був попередньо надісланий іншим учасникам справи, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_14 .

Зауважує, що в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що дане рішення потрібно їй і для отримання спадщини і для отримання виплат після загибелі ОСОБА_9 , проте в судовому засіданні на запитання і головуючої судді і на запитання адвоката ОСОБА_6 - Зубаня О. О. представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Красіловський В. О. чітко відповів, що цей позов подається лише з метою отримання спадщини і підтвердив, що жодним чином він не пов`язаний з компенсаціями щодо загиблого ОСОБА_9 і що позивач на ці компенсації не претендує. В самій позовній заяві теж відсутні посилання на те, що даний позов подається з метою отримання права на грошову компенсацію при загибелі військовослужбовця в порядку статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже вважає, що фактично, в суді апеляційної інстанції позивач хоче змінити предмет та підстави позову, а це, на її думку, є недопустимим.

Також зазначає, що викладені обставини в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки між позивачем та загиблим ОСОБА_9 не було відносин притаманних подружжю, а в період часу з 11 червня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 загиблий ОСОБА_9 проживав однією сім`єю з ОСОБА_6 та їх спільною донькою ОСОБА_15 . Факт такого проживання однією сім`єю, крім акту ОСББ, також підтверджується спільними фотографіями та ці обставини можуть підтвердити свідки.

Вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами придбання та створення спірного нерухомого майна (будинки, квартири, земельні ділянки тощо) з ОСОБА_9 внаслідок їх спільної праці, спільними зусиллями, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету. На її думку, подані позивачем копії фотографій не є доказом проживання однією сім`єю з грудня 2018 року по 14 липня 2022 року. При цьому сам по собі факт періодичного вільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Повідомляє, що попередній орієнтовний перелік понесених нею судових витрат становить 3 000 грн. У випадку, якщо кількість засідань буде більше чотирьох, розмір заявлених нею судових витрат буде збільшено. З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, стягнути з позивача на її користь понесені нею судові витрати в сумі 3 000 грн.

Законний представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 також подала відзив на апеляційну скаргу, із своїми запереченнями щодо прийняття судом апеляційної інстанції доказів, які подані позивачем разом з апеляційною скаргою. Із доводами та вимогами викладеними позивачем не погоджується в повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм чинного законодавства, з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Адвокат Красіловський В. О. подав відповідь на відзив відповідача ОСОБА_5 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_6 , в якому підтримує позицію позивача ОСОБА_1 , викладену в апеляційній скарзі, просить її задовольнити в повному обсязі. Констатує, що апелянтом дотримано вимоги ст. 367 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Зауважує, що сторона позивача тлумачить позовну заяву та аргументи суду першої інстанції без обґрунтування зміни предмету (прохальної частини або ж зміну періоду ведення спільного побуту) або підстав звернення. Вважає, що твердження відповідача щодо доказів проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зводяться лише до кількох спільних фотографій із загиблим та показів трьох свідків не є повною мірою доведеним та таким, що відповідає дійсності. Також не погоджується з повідомленням відповідача, що попередній перелік понесених нею витрат становить 3 000 грн., вважає, що кількість годин роботи адвоката є завищеними, при цьому договір про надання правової допомоги та акт приймання передачі наданих послуг від 15.01.2024 є належним чином не завіреними. Звертає увагу суду й на той факт, що законним представником ОСОБА_4 також подано відзив на апеляційну скаргу з повністю ідентичним змістом.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Богачук І. Ю. апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав, а також надали відповідні пояснення.

Законний представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та її представник адвокат Зубань О. О. заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань не надсилали.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_16 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 червня 2013 року в справі №152/1237/13-ц, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному реєстрі судових рішень, що є у відкритому доступі.

Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 29 березня 2011 року та серії НОМЕР_2 від 20 липня 2008 року (т. 1 а.с.97-98).

ОСОБА_9 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 31 серпня 2022 року (т.1 а.с.172).

З акту ОСББ «Замостя 31» №14 від 07 червня 2023 року слідує, що у квартирі АДРЕСА_2 власником якої є ОСОБА_17 в період з 11 червня 2020 року по 27 грудня 2020 року проживали цивільний чоловік ОСОБА_9 , цивільна дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_5 (т.1 а.с.70).

В грудні 2020 року відповідач ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу №7594/20/11244 транспортного засобу марки «OPEL VECTRA», д.н.з. НОМЕР_4 . Як слідує з наданих світлин цим автомобілем користувався ОСОБА_9 , що не заперечується сторонами, а також підтверджується показаннями свідків (т.1 а.с.156-160).

Як слідує з анкетних даних, заповнених ОСОБА_9 при прийнятті на військову службу у військову частину НОМЕР_5 , ним власноруч в графі сімейний стан зазначено: цивільну дружину ОСОБА_1 , колишню дружину ОСОБА_4 та дітей: сина ОСОБА_2 та доньку ОСОБА_3 (т. 1 а.с.24) .

Матеріали справи містять ряд світлин із зображеннями позивачки та померлого ОСОБА_9 з датуваннями травня 2021 року, серпня 2021 року, січня 2022 року. При цьому матеріали справи також містять світлини, датовані червнем - листопадом 2020 року, із зображенням відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_9

ОСОБА_9 виступив замовником послуги доступу до Інтернету за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором на замовлення інтернет послуг «Воля-Кабель» від 07 серпня 2019 року, додатковою угодою до протоколу замовлення послуг.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 16 липня 2022 року ВРАЦС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Причиною смерті стала сполучена травма тіла, що підтверджується довідкою про причини смерті від 16 липня 2022 року (т. 1 а.с.16, 17)

Після смерті ОСОБА_9 спадкова справа не заведена, заповіт останній не залишив, що підтверджується повідомленням Погребищенської державної нотаріальної контори від 29 червня 2023 року № 341/01-16 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 29 червня 2023 року № 73008435(т. 1 а.с.169-170).

Позивач, звертаючись до суду та посилаючись на надані нею докази, в тому числі і показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , просила встановити факт її проживання з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ., з метою реалізації права на отримання спадщини.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

У позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати факт її проживання з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто протягом трьох з половиною років. І такий факт вона просить встановити з метою спадкування.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом пункту 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї можуть належати не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Однак при цьому умовою для визнання таких осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність зокрема спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Питання про визнання членом сім`ї у спірних випадках вирішується судами при розгляді кожної конкретної справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим національне законодавство України передбачає можливість виникнення взаємних прав та обов`язків у чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Так, зокрема, відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Однак матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт проживання не менше 5 років та і сама позивач таких вимог не заявляла, вказуючи, що цей період становить лише три з половиною роки (з грудня 2018 року по 14 липня 2022 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, тощо. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 554/8629/17 (провадження № 61-3012св21).

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61- 8522св18) Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У справі, що переглядається позивач звернулася з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом трьох з половиною років.

Як слідує з матеріалів справи позивач заявляла вказані вимоги саме з метою спадкування. Наразі спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9 є, зокрема його троє малолітніх дітей, які в силу положень статті 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину не залежності від подачі ними заяви чи проживання з померлим. Однак позивач, звертаючись до суду та вказуючи, що бажає реалізувати свої право на спадщину, жодних вимог, що пов`язані з одержанням нею права на спадкування чи то зі зміною суб`єктного складу на спадкування не заявляла. Сам же факт за таких умов не може бути самостійною підставою для виникнення юридичних наслідків.

Отже факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

При цьому юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самої особи.

Як уже зазначалось, право на спадкування за законом у порядку четвертої черги мають особи, які не тільки проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, але і якщо таке спільне проживання однією сім`єю було не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт проживання позивача не менше 5 років та і вона таких вимог не заявляла, вказуючи, що цей період становить лише три з половиною роки (з грудня 2018 року по 14 липня 2022 року).

Тобто і при доведені факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом трьох з половиною років він не породжує юридичних наслідків для позивача.

З огляду на те, що встановлення позивачу факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом трьох з половиною років необхідно їй як наслідок лише для отримання права на спадщину за законом, та такий факт не породжує юридичних наслідків, тому факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в цій конкретній справі, не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що дане рішення потрібно їй і для отримання спадщини і для отримання виплат після загибелі ОСОБА_9 , не заслуговують на увагу, оскільки в самій позовній заяві відсутні посилання на те, що цей позов подається з метою отримання права на грошову компенсацію при загибелі військовослужбовця в порядку статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків зі сторони позивача, також не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За приписами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 69 ЦПК України встановлено, що свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини.

Частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд вказав, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16 зазначено, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і поясненнях однієї зі сторін.

Також є необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі на те, що всупереч вимогам частини першої статті 229 ЦПК України, суд не дослідив наданий позивачем доказ, що зумовлює необхідність у повторному наданні відеозапису на DVD-R носії з метою врахування під час розгляду справи № 127/13660/23 щодо безумовного підтвердження спільного ведення побуду, що притаманне подружжю.

Як встановлено з матеріалів справи, цей доказ подавався до суду першої інстанції, проте ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2023 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання), враховуючи положення статті 83 ЦПК України щодо порядку надання стороною доказів та відсутність підтвердження надання доказу іншим сторонам, суд першої інстанції не взяв до уваги відеозапис на DVD-R носії (т. 1 а.с.15).

Щодо доказів, які подані представником позивача разом з апеляційною скаргою і містяться в додатках 6 (копії фотокарток), 7 (скріншоти текстових повідомлень та зі сторінки автомийки) та 10 (DVD-R носій з відеозаписом), то колегія суддів виходить з того, що надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи убачається, що в суді першої інстанції представник позивача брав участь у розгляді справи, однак не заявив клопотання про долучення зазначених доказів чи клопотання про витребування зазначених доказів судом, хоча ці докази були наявні на час розгляду справи в суді першої інстанції.

Позивачем не наведено у клопотанні поважних причин неподання таких доказів до суду першої інстанції у визначений законом строк.

Тож колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, вжив необхідних заходів для повного та всебічного встановлення обставин справи та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Красіловський Вадим Олександрович, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун