Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2024 р. Справа № 608/2670/23

Номер провадження2/608/72/2024

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -- адвоката Таргонія В.М.

представника відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" -- адвоката Тарарука Л.Р.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

В позовній заяві позивачі вказали, що 20 грудня 2017 року близько 11 год. 50 хв. поїзд № 8601 (АС-1 № 387 ПЧ-9) на 49 км ПК 14 перегону Борщів - Іване-Пусте скоїв наїзд на монтера колії структурного підрозділу «Чортківська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер. Внаслідок його смерті батькам було завдано моральну шкоду, оскільки вони втратили рідного сина, близьку людину, який був їх опорою і підтримкою, їх нормальне життя повністю зруйноване. Загибель сина спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивачі більше не зможуть розраховувати на підтримку сина, тому його смерть викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. Крім втрат, пов`язаних з підтримкою та допомогою, вони відчувають біль та страждання через смерть свого сина. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, то такий стан ніколи не може бути відновлений, оскільки втрата сина є невідворотною і непоправною втратою, а душевні страждання будуть тривати і надалі. Внаслідок смерті сина позивачів переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація не може бути адекватною дійсним стражданням. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 300 000 гривень, яку просять стягнути з відповідача.

В листопаді 2023 року від АТ «Укрзалізниця» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що АТ «Укрзалізниця» позовних вимог не визнає, вважає вимоги про стягнення моральної шкоди безпідставними і необґрунтованими. Настання нещасного випадку позивачі пов`язують із дією джерела підвищеної небезпеки, власником якого є Залізниця. Проте за фактом нещасного випадку, що стався 20 грудня 2017 року у Дистанції колії, було проведено розслідування зазначеного випадку та складено акт форми Н-1, яким було встановлено, що ОСОБА_3 під час виконання робіт з поодинокої заміни дерев`яних шпал на 49 км ПК1, ПК4 перегону Борщів - Іване-Пусте отримав травми, несумісні з життям. Відповідно до наказу про прийом на роботу ОСОБА_3 розпочав свою трудову діяльність в Дистанції колії 18 березня 2008 року. Потерпілому проведені інструктажі з охорони праці: вступний - 18.03.2008, первинний - 18.03.2008, повторний - 06.12.2017 та цільовий - 20.12.2017, що підтверджується журналами інструктажів та вказано в акті форми Н-1. 01.03.2017 проведено перевірку знань з охорони праці комісією з перевірки знань з питань охорони праці, що підтверджується протоколом засідання № 18. Перед тим, як приступити до виконання вищезазначених робіт бригадиром колії ОСОБА_4 20.12.2017 було проведено цільовий інструктаж з питань охорони праці, в тому числі для ОСОБА_3 , про що свідчить запис у журналі реєстрації інструктажів. Однак, всупереч зазначеному монтер колії ОСОБА_3 , виконуючи роботи по поодинокій заміні шпал на перегоні, по команді керівника робіт відійшов на узбіччя колії для пропуску рухомого складу під час наближення дрезини раптово почав рух в бік залізничної колії, внаслідок чого потрапив в зону дії рухомого складу та був збитий передньою боковою частиною кабіни дрезини. Своїми діями потерпілий порушив розділ III «Інструкції з охорони праці № 25 для бригадира звільненого з поточного утримання колії та штучних споруд, монтера колії, обхідника колії та штучних споруд». Також із Висновку експерта № 1959 вбачається, що під час настання нещасного випадку ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, на підставі судово-медичної експертизи взірця крові та сечі від трупа ОСОБА_3 знайдено етиловий спирт: в крові - 2,22 %о (проміллє); в сечі - 1,96 %о (проміллє). Також ОСОБА_3 в процесі виконання робіт, не лише не дотримався Інструкції з охорони праці, а своїми діями наразив на небезпеку як себе, так і оточуючих людей, чим порушив вимогу статті 14 Закону України «Про охорону праці». Таким чином, саме неналежне виконання (невиконання) своїх прямих трудових обов`язків привело до таких трагічних наслідків. У випадку, якщо б ОСОБА_3 належно виконував свої обов`язки, його не було би травмовано. Відповідно причиною вказаного нещасного випадку є порушення норм з охорони праці з боку самого потерпілого. Враховуючи вищенаведене, не відповідають дійсності твердження позивачів в їх позовній заяві про те, що шкода вчинена внаслідок дій відповідача, та те, що між його протиправними діяннями та настанням шкоди є причинний зв`язок, як цього вимагає п. 5 постанови Пленуму Верховного суду від 31.03.1995 № 4.

Крім того, відповідач зазначив, що АТ «Українська залізниця» є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні, а відповідні рейси є безкоштовними для людей. Систематично здійснюються ракетні обстріли залізничної інфраструктури та відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави. Просить суд враховувати, що до повномасштабної військової агресії проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності. Враховуючи вище викладені обставини, відповідач просить відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

20 листопада 2023 року Чортківським районним судом Тернопільської області за клопотанням представника позивачів адвоката Таргонія В. М. постановлено ухвалу про витребування з відділення поліції № 1 (м. Борщів) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області постанову про закриття кримінального провадження № 0000434 та копію висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -- адвокат Таргоній В. М. підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Представник відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" -- адвокат Тарарук Л. Р. просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з мотивів, викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2017 року біля 12.00 хв. машиніст незмінної дрезини АС 1А-387 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , їхав на залізничному перегоні Борщів -Іване-Пусте, де на 49 км пікеті 1 здійснив наїзд передньою частиною вищевказаної дрезини на монтера колії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області, який проводив ремонтні роботи, внаслідок чого останній від отриманих травм помер. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 від 20 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Борщівського відділення поліції Чортківського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області капітана поліції Герасимів Я. Ю., закрито кримінальне провадження № 0000434 від 20 грудня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 працював монтером колій 2 розряду відокремленого підрозділу «Чортківська дистанція колії» державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця», що підтверджується наказом № 32/ос (розпорядження) про прийом на роботу від 18.03.2008.

За фактом нещасного випадку, що стався 20 грудня 2017 року у Дистанції колії, було проведено розслідування зазначеного випадку та складено акт № 1 про незасний випадок, пов`язаний з виробництвом, яким було встановлено, що ОСОБА_3 під час виконання робіт з поодинокої заміни дерев`яних шпал на 49 км ПК1, ПК4 перегону Борщів - Іване-Пусте отримав травми, несумісні з життям. Відповідно до наказу про прийом на роботу ОСОБА_3 розпочав свою трудову діяльність в Дистанції колії 18 березня 2008 року. Потерпілому проведені інструктажі з охорони праці: вступний - 18.03.2008, первинний - 18.03.2008, повторний - 06.12.2017 та цільовий - 20.12.2017, що підтверджується журналами інструктажів та вказано в акті форми Н-1. Відповідно до п. 7 вказаного Акту причинами настання нещасного випадку вказано: основна - невиконання вимог інструкції з охорони праці; супутня - порушення трудової і виробничої дисципліни.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи із положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

У пункті 5 частини третьої постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Вирішуючи спір, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті сина, приходить до висновку щодо наявності правових підстав для відшкодування їм моральної шкоди.

Проте особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, а також те, що нещасний випадок стався у робочий час під час виконання потерпілим трудових обов`язків внаслідок порушення нормативних актів з охорони праці, суд вважає, що є правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 100 000 гривень кожному із позивачів, що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на такі вимоги цивільного процесуального законодавства, суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 2 422,40 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1193 Цивільного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 5, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,--

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (поштовий індекс 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 100 000 (сто тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (поштовий індекс 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 100 000 (сто тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (поштовий індекс 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. І. Парфенюк