ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2197/24 Справа № 243/9169/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Алексєєнко І.П. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу № 243/9169/15-цза позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року (суддя Алексєєнко І.П.), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У вересні 2015 року ПАТ «Кредобанк» звернулось до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 24 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ФГ-2592 згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 19 600 доларів США на строк до 22 березня 2019 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором між позивачем та відповідачем 24 березня 2008 року було укладено договір іпотеки. Згідно до п. 3.2 Кредитного договору, за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка. Зобов`язання ПАТ «Кредобанк» перед ОСОБА_1 за кредитним договором № ФГ-2592 були виконані в повному обсязі, а саме позивач надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, що підтверджується меморіальним ордером № 85194 від 25 березня 2008 року, позивач перерахував у безготівковій формі в цілях виконання Кредитного договору суму кредиту в розмірі 98 980 гривень. Відповідач ОСОБА_1 , свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредит в порядку та термін, передбачений кредитним договором не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, у відповідача станом на 25 травня 2015 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 3 973,18 доларів США, з яких: неповернута сума кредиту 3 609 доларів США, прострочені відсотки за користування кредитом 363,65 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ (станом на 25 травня 2015 року 1 долар США дорівнює 20,84 гривень) становить 82 788,57 гривень, з яких: неповернута сума кредиту 75 211,56 гривень, прострочені відсотки 7 578,46 гривень.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року № ФГ-2592 в розмірі 82 788,57 гривень тапонесені судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором № ФГ-2592 від 24 березня 2008 року у розмірі 82 788 грн 57 коп та понесені судові витрати судовий збір у розмірі 827 грн 89 коп.

Судове рішення мотивоване тим, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, кредит в порядку та термін, передбачений кредитним договором не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим з відповідача на корись позивача підлягає стягненню заборгованість у визначеному позивачем розмірі.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2023 року заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року залишена без задоволення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що за змістом пункту 4.9. кредитного договору, праву вимоги кредитором дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів передує його письмове повідомлення позичальника про такі вимоги. Суд першої інстанції на викладене увагу не звернув, залишивши поза увагою відсутність доказів надсилання позичальнику вимоги дострокового повернення заборгованості за кредитом, а тому в даному випадку не настав термін виконання грошового зобов`язання у повному обсязі за тілом кредиту. Заперечує правильність розрахунку заборгованості за кредитом, оскільки вважає, що нарахування відсотків з 25 травня 2015 року є неправомірними, оскільки сторони не погодили розмір процентної ставки за неправомірне користування кредитом на рівні процентів за правомірне користування. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами правомірного користування кредитними коштами є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України, однак таких позовних вимог позивачем не заявлено. Вважає незаконною отримання позивачем комісії за видачу кредитних коштів в сумі 1 682,66 доларів США, відповідно до п.3.1.1 Договору, оскільки така умова є нікчемною, тому така сума не підлягає врахуванню при визначенні суми боргу. Вказує, що у відповідача була відсутня заборгованість за кредитним договором і була наявна переплата за кредитним договором до березня 2017 року включно, а Банк не повідомив відповідача про прийняте рішення дострокового повернення кредиту.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника АТ «Кредобанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, із зазначеною апеляційною скаргою не погоджується в повному обсязі, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Просить відмовити у стягненні з позивача витрат на правничу допомогу, або ж зменшити такі витрати до 4 000 грн.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

24 березня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ФГ-2592 згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 19600,00 доларів США на строк до 22 березня 2019 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем 24 березня 2008 року було укладено договір іпотеки.

Згідно до пункту 3.2 Кредитного договору, за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка.

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 Кредитного договору, для обліку виданих кредитних коштів Банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 , кредит видається Позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.

Згідно до пункту 2.7 Кредитного договору датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку).

Зобов`язання ПАТ «Кредобанк» перед ОСОБА_1 за кредитним договором № ФГ-2592 були виконані в повному обсязі, а саме позивач надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, що підтверджується меморіальним ордером № 85194 від 25 березня 2008 року, позивач перерахував у безготівковій формі в цілях виконання Кредитного договору суму кредиту в розмірі 98 980 гривень.

Кредитний договір був укладений на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів, відповідно до яких відповідач зобов`язався повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку і термін, передбачені договором, сплачувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до пункту 4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 148,48 доларів США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не встановлено договором та/або додатками до нього.

Згідно до вимог договору за користування кредитом відповідач сплачує позивачу проценти 15,5 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у договорі з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному у пункті 2.1 Кредитного договору.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, кредит в порядку та термін, передбачений кредитним договором не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим з відповідача на корись позивача підлягає стягненню заборгованість у визначеному позивачем розмірі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків .

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини 1 статті 1054 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно частини 2 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини 1 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (пп. 1-1 п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»).

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів».

З матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ФГ-2592 згідно якого останній отримав кредит в розмірі 19 600 доларів США з терміном кредитування до 22 березня 2019 року.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач доказав належними та допустимими доказами факт передачі кредитних коштів ОСОБА_1 .

Зокрема, згідно меморіального ордеру № 85194 від 24 березня 2008 року, ОСОБА_1 отримав від Банку 19 600 доларів США, що еквівалентно 98 980 грн.

На ряду з цим, ОСОБА_1 вносив кошти на погашення кредиту, зокрема до квітня 2017 року в рахунок погашення тіла кредиту,, згідно графіку, а до травня 2015 року в рахунок погашення нарахованих відсотків, згідно графіку (а.с.25).

Після вказаних платежів, жодного погашення заборгованості ОСОБА_1 не здійснив.

Заперечуючи щодо отримання даного кредиту, ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження даного твердження, з відповідним позовом до суду не звертався.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 3 та пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із змісту вказаного кредитного договору вбачається, що кошти були отримані на споживчі потреби.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зробила висновок, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина 2 статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Регулювання правовідносин Банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закону України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Законом України «Про захист прав споживачів».

Частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Вказана правова позиція також підтримана в постановах Верховного Суду від 22 грудня 2020 року, справа № 203/1625/16-ц, від 22 грудня 2020 року, справа № 203/1625/16-ц та від 08.09.2021 справа № 204/5711/14-ц.

Частина 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що в разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Пунктом 4.9 спірного Кредитного договору визначено, що Банк у випадках передбачених пунктом 2.9 Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. У випадку несвоєчасної сплати процентів, комісій та інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) право Банку вимагати дострокового повернення процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Кредитним договором виникає, у разі прострочення сплати процентів, комісій, інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць.

Позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, передбаченого пунктом 4.10 цього Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором (а.с.9).

Аналіз змісту позовної заяви, в якій Банк як на підставу позову посилається на положення статті 1050 ЦК України, наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також Кредитного договору, укладеного 24 березня 2008 року, свідчить, що предметом позову в справі, що переглядається, є дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості.

В матеріалах справи наявне повідомлення-вимога ТзДВ «Інтер-Ріск Україна», згідно договору доручення від 06 квітня 2012 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТзДВ «Інтер-Ріск Україна», від 13 березня 2015 року №ФГ-2592/1 про наявність заборгованості в загальному розмірі 84 299,34 грн, в якій вимагало погасити заборгованість протягом 30 календарних днів з дати отримання цього повідомлення (а.с.6)

Натомість матеріали справи не містять доказів направлення вказаної вимоги відповідачу, як і не містить договору доручення від 06 квітня 2012 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТзДВ «Інтер-Ріск Україна», відповідно до якого ТзДВ «Інтер-Ріск Україна» мало право направлення відповідачу вказаного повідомлення-вимоги.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, а також з урахуванням наведених норм матеріального права та правових позицій Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до суд з даним позовом строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором від 24 березня 2008 року не настав, тому Банк звернувся до суду із вимогою про стягнення повної вартості кредиту передчасно.

Разом з тим на момент звернення Банку до суду, а саме 08 вересня 2015 року у ОСОБА_1 була наявною прострочена заборгованість за відсотками в загальному розмірі 363,65 доларів США, що, відповідно до заявлених позовних вимог, еквівалентно 7 578,46 грн. Заборгованості за сплатою суми кредиту станом на момент звернення позивача до суд з даним позовом, відповідач не мав. Свій обов`язок зі сплати суми кредиту відповідач припинив виконувати з березня 2017 року.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за простроченими відсотками, яка станом на 25 травня 2015 року становить 7 578,46 грн.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позову, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 75,78 грн (а.с.1).

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача з позивача на кори користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 879,80 грн. (а.с.180).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У якості доказів понесених відповідачем в суді першої інстанції витрат та на правничу допомогу представником відповідача надано суду: ордер про надання правничої (правової) допомоги (а.с.175), договір № 05/05/2023-01 про надання професійної правничої допомоги (а.с.176-177), додаток №1 договору № 05/05/2023-01 про надання професійної правничої допомоги (а.с.178), акти приймання-передачі наданих послуг (а.с.184,185) платіжну квитанцію від 01 червня 2023 на суму 12 060 грн (а.с.179).

Верховний Суд в постанові від 24 січня 2022 року зазначив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року в справі № 160/19098/21.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суд Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи, що відповідачем хоча і підтверджено розмір витрат на правову допомогу, колегія суддів приймає до уваги обставини справи, співмірність за надані юридичні послуги зі складністю справи та вважає за необхідне стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 000 грн. з огляду на співмірність зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором № ФГ-2592 від 24 березня 2008 року, а самезаборгованість за простроченими відсотками, яка станом на 25 травня 2015 року, становить 7 578 (сім тисяч п`ятсот сімдесят вісім) гривень 46 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» понесені судові витрати судовий збір у розмірі 75 (сімдесят п`ять) гривень 78 копійок.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) гривен 80 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П.Зубакова