Провадження №2/235/92/24
Справа №235/1904/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2024 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Гришай О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна та встановлення факту проживання однією сім`єю ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна та встановлення факту проживання однією сім`єю . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з серпня 2008 року вони разом з позивачкою проживали як чоловік та дружина в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

18.12.2012 року вони за сумісні кошти з відповідачкою придбали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та почали мешкати сім`єю. На час купівлі квартири відповідачка ніде не працювала, не мала свого доходу. Він мав постійний дохід, тому за його більшу частину грошей 82000 грн. була придбана спірна квартирі, іншу частину грошей 10000 грн. він позичив у родича відповідачки ОСОБА_4 . Оскільки вони проживали однією сім`єю, він на той час не став заперечувати, щоб купівлю-продаж квартири оформили саме на відповідачку, проте за його власні кошти.

25.09.2015 року вони з відповідачкою офіційно зареєстрували шлюб.

Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Фактично шлюбні відносини з відповідачкою припинені з грудня 2022 року.

Судовим наказом від 28.02.2023 р., виданим Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська з відповідачки на його користь с стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісячно.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2023 р. шлюб між ним та відповідачкою розірвано.

Оскільки на теперішній час він проживає разом з дітьми у спірній квартирі, а відповідачка по справі вимагає звільнити квартиру, позивач просить встановити факт сумісного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з серпня 2008 року по 25.09.2015 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач в період з 21.02.1986 року по 26.06.2015 рік перебував в офіційному шлюбі з ОСОБА_7 , тому вони з ним зустрічалися та були коханцями та вона дійсно в той період народила від позивача сина, й відповідно той визнав своє батьківство. З моменту народження дитини вона не працювала , відповідач знімав їй з дитиною житло, а грошима їй допомагали її батько ОСОБА_8 та бабуся ОСОБА_9 . Довідку, видану ОСББ про сумісне проживання вважає неналежним доказом, оскільки ОСББ було створено у 2015 році, а квартира була придбана у 2012 році, управитель ОСББ ОСОБА_10 займає посаду управителя з 2022 року, тому вона, за її думкою, не може володіти інформацією про факт їх сумісного проживання.

В травні 2012 року позивач придбав машину BMW Х5 2001 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яка спільною власністю позивача та його першої дружини.

Спірна квартира була придбана нею за її власні кошти, якими їй допоміг її батько ОСОБА_8 . З матір`ю ОСОБА_11 у неї склались неприязні стосунки, тому її показання в суді не можуть бути правдивими. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 45-47).

В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, підтримала наданий відзив на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що відповідачка є її рідною донькою. З вересня 2007 року по квітень 2008 рік проживали однією сім`єю у них за адресою: АДРЕСА_3 , а потім уїхали проживати в м. Донецьк. Там у них народився син ОСОБА_12 . Вона зі своїм чоловіком навідували доньку два рази на місяць. Їй відомо, що у позивача з відповідачкою, коли вони проживали разом, був один бюджет Спірну квартиру сторони придбали у 2012 році. Відповідач надавав свої кошти на придбання квартири та частково позичив кошти у брата чоловіка ОСОБА_4 .

Вона не була присутньою в момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що відповідачка є його племінницею. Два роки сторони сумісно проживали разом до народження сина, в м. Донецьк відповідачка народила сина, там і залишились поживати. В 2012 році придбали спірну квартиру. На придбання квартири позивач позичав гроші у нього та у його матері. В подальшому за два місяця гроші повернув.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в офіційному шлюбі з 25.09.2015 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 418 ( а. с. 18).

Від сумісного проживання сторони мають неповнолітніх дітей сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 9,10).

Згідно нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 18.12.2012 р. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 продали, а ОСОБА_15 придбала за плату в розмірі 91681 грн. квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.11-14).

Власником квартири згідно зазначеного правочину вказана відповідачка по справі ОСОБА_15 .

Згідно довідки, виданої ОБСББ б/ ОСОБА_1 з 31.12.2012 р. по поточний час проживав в житловому приміщенні, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 та двома дітьми ОСОБА_5 , 2009 року народження, і ОСОБА_6 , 2018 року народження. На даний час ОСОБА_1 проживає за вищевказаною адресою з двома дітьми ( а.с. 20).

Судовим наказом, виданим 28.02.2023 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.02.2023 року та до досягнення дітьми повноліття. ( а. с. 19).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 26.06.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ( а.с. 118).

Рішенням від 26.06.2015 року встановлено, що подружжя мешкають окремо на протязі останніх 8 років, у позивача склалась інша сім`я ( а.с. 118).

В матеріалах справи міститься ухвала Добропільського міськрайонного суду від 22.06.2015 року про затвердження мирової угоди по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про поділ майна. ( а. с. 50 зв.) та відповідачем по справі підтверджена зазначена обставина.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України (далі- СК України).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19); пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19 (провадження № 12-57гс21).

Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

З урахуванням положень статті 25 СК України, положення статті 74 цього Кодексу поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають як у шлюбі між собою, так і в будь-якому іншому шлюбі.

Судом встановлено, що в період з 21.02.1986 року по 22.06.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .

Більш того,в судовому засіданні позивач підтвердив факт придбання ним автомобіля BMW Х5 2001 року випуску, у 2012 році та той факт, що зазначений автомобіль був предметом спору при поділі майна між ним та першою дружиною у 2015 році. ( а.с.50 зв.). Як пояснив позивач в судовому засіданні, житловий будинок він залишив першій дружині, а себе залишив автомобіль.

Отже, перебування позивача в зареєстрованому шлюбі з іншою особою, придбання майна ( автомобіля) ,яке в подальшому було предметом поділу, в даному випадку є визначальними для застосування статті 74 СК України, оскільки перебування в іншому шлюбі виключає поширення на спірне майно ( в даному випадку квартири) інституту спільної сумісної власності як такого, що придбане під час проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах.

Оскільки позивачем ставиться питання про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з серпня 2008 р по 25.09.2015 року в період перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з серпня 2008 року по 07.07.2015 року ( день набрання рішення про розірвання шлюбу з першою дружиною законної сили)..

Позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 08.07.2015 р. по 25.09.2015 р. є доведеними поясненнями сторін по справі, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , матеріалами справи ( а.с. 20) та підлягають задоволенню.

Оскільки спірна квартира була придбана відповідачкою 18.12.2012 року, в період перебування позивача у шлюбі з іншою особою, який не визнано судом як періодом сумісного проживання позивача та відповідача без реєстрації шлюбу, позовні вимоги в частині визнання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю на підставі ст. 74 СК України, задоволенню не підлягають.

Вимога про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на частину квартири є похідною від вимоги про визнання права спільної сумісної власності подружжя, тому задоволенню також не підлягає.

Оскільки позовні вимоги задоволені в частині встановлення проживання однією сім`єю в період з 08.07.2015 р. по 25.09.2015 р., відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути понесений судовий збір в сумі 536,80 грн.

На підставі викладеного, кернуючись ст. ст. 3, 25, 60,74 СК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268,273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна та встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 у період з 08.07.2015 року по 25.09.2015 рік.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір в сумі 536,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3

Повний текст рішення виготовлено 13.02.2024 року.

Суддя: