2/465/1455/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

30.01.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Марків Ю.С.,

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пшевлоцький Юрій Миколайович звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти, оскільки відповідач мав намір реалізувати власний проект із будівництва, для чого йому потрібні були деякі фінансові активи, а тому, він звернувся в тому числі до позивача з відповідним проханням про позику коштів, запевнюючи про їх безумовне повернення через кілька років. Так як позивач і відповідач перебували у хороших і довірливих стосунках, між ними не було укладено окремого письмового договору позики, але з метою фіксації відповідної обставини, на прохання ОСОБА_3 надав власноручну розписку, в якій засвідчив факт отримання 100 000,00 (ста тисяч) доларів США. Відтак, 02.12.2016 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 100 000,00 доларів США у власність як позику, що засвідчується відповідною розпискою відповідача. Сторони цього правочину позики не обумовили чіткої дати повернення суми позики, а дійшли згоди про те, що це буде здійснено за першою ж вимогою позивача. За спливом певного часу ОСОБА_5 вирішив повернути позичені кошти та у 2021 році заявив про це усно ОСОБА_6 , однак, останній постійно ухилявся від виконання свого обов`язку й кошти так і не повернув, а згодом почав узагалі уникати контактів із позивачем, у зв`язку з чим ОСОБА_5 звернувся до відповідача з письмовою заявою-вимогою від 09.08.2021 року про повернення позики, яка була направлена на адресу ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ) 18.08.2021 року поштовим відправленням з ШКІ 649. Однак, відповідач ніяким чином не відреагував на вимогу про повернення позики й свого грошового обов`язку (належного до виконання по 24.09.2021 року) не виконав, ніяких пояснень (чи заперечень) не надав. В подальшому, позивач скерував ОСОБА_6 ще одну письмову заявувимогу від 09.09.2021 року про повернення позики в сумі 100 000,00 доларів США з додаванням попередньої вимоги від 09.08.2021 року. Такі заяви-вимоги були направленні цінним листом із описом вкладення 09.09.2021 року поштовим відправленням з ШКІ 081, яке було отримане ОСОБА_8 15.10.2021 року, однак відповідач не повернув ОСОБА_9 позичених коштів і жодним чином не відреагував на законні вимоги позивача. Відтак, у позові зазначається, що по сьогоднішній день ОСОБА_4 не повернув ОСОБА_9 суми позики в розмірі 100 000,00 доларів США, хоча відповідний обов`язок боржника настав. Окрім цього, вказує, що зважаючи на порушення відповідачем умов щодо повернення грошових коштів, з такого слід стягнути на користь позивача 3% річних від суми невиконаного зобов`язання з повернення позики у розмірі 4 873,97 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 02.12.2016 року в розмірі 100 000,00 доларів США та 3% річних від суми невиконаного зобов`язання з повернення позики у розмірі 4 873,97 доларів США, а також судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява представник позивача про розгляд справи без їх участі, щодо винесення заочного рішення суду не заперечив.

Відповідач в судове засідання, вкотре, не з`явився, хоча й належним чином, в порядку, передбаченому ЦПК України, повідомлявся про дату, час та місце проведення такого.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_2 скеровувалася копія ухвали Франківського районного суду м.Львова від 18.05.2023 року, копія позовної заяви з доданими до неї документами на адресу його зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_1 , засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №558, яке повернулось на адресу суду з конвертом з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Окрім цього, повістки про виклик до суду скеровувались відповідачу щоразу засобами поштового зв`язку на вищевказану адресу рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які повертались з конвертами на адресу суду з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання".

Зокрема, про судове засідання 30.01.2024 року відповідач ОСОБА_2 повідомлявся шляхом скерування судової повістки про виклик до суду засобами поштового відправлення рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №269, яке ним не отримано.

Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (далі Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих правил (пункт 94 правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на фізичну особу.

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Відтак, відповідач був завчасно повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; відзиву та будь-яких інших клопотань у визначений ухвалою суду строк до суду не подав.

Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Окрім цього, частиною другою статті 223 ЦПК України передбачені виключні випадки, за яких суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи вищевикладене, оскільки від відповідача жодних клопотань до суду не надходило, підстав для відкладення судового засідання, передбачених ст.223 ЦПК України, суд не вбачає.

Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

Тому суд вважає, що слід згідно ст.280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 заборгував позивачу ОСОБА_1 100000,00 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою від 02.12.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 скеровувались відповідачу ОСОБА_2 вимоги про повернення позики від 09.08.2021 року та 09.09.2021 року, засобами поштового зв`язку на адресу місця проживання відповідача.

Суд вважає доведеними факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем та невиконання позичальником свого обов`язку щодо повергнення боргу.

За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, будь-яких доказів на підтвердження того, що він виконав свої зобов`язання за договором позики суду не надав.

Відтак, суд вважає, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за розпискою від 02.12.2016 року в розмірі 100000,00 доларів США, які він не повернув позивачу.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Окрім цього, правилами ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування, в тому числі, трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4873,97 доларів США. Відповідач в свою чергу обґрунтованих заперечень щодо вказаної суми суду не надав, відтак такі підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, у розмірі 10736,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 279, 281-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02.12.2016 року у формі розписки у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США 00 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від суми невиконаного зобов`язання з повернення позики у розмірі 4 873 (чотири тисячі вісімсот сімдесят три) доларів США 97 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 10736 (десять тисяч сімсот тридцять шість) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Марків Ю.С.