Справа № 503/853/23
Провадження № 2/503/71/24
26 січня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
15.09.2023 року ухвалою суду (а.с.82-83) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати на адресу суду відзив на позов, а також право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам.
У встановлений судом строк відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, відповідно, відзив на позовну заяву та заперечення не подав.
В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, шляхом доставлення 18.12.2023 року судових повісток до електронних кабінетів цієї особи та її представника, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронних документів. Окрім того, суд додатково надіслав судові повістки для позивача та його представника на електронні адреси повідомлені представником за довіреністю позивача адвокатом Столітнім М.М. в позовній заяві на виконання положень пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, що підтверджують довідки від 18.12.2023 року (а.с.119-120) про доставку електронних листів. При цьому, представник за довіреністю позивача адвокат Столітній М.М. подав до суду через систему «Електронний суд» заяви від 12.10.2023 року (а.с.92), 23.11.2023 року (а.с.101) та 24.01.2024 року про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.
18.07.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», відповідно до Правил надання коштів у позику, було укладено електронний Договір № 4482373 про надання споживчого кредиту (а.с.19-23) шляхом здійснення ОСОБА_1 реєстрації у згаданій системі, обрання ним бажаної суми кредиту та строку кредитування, ознайомлення з текстом примірного кредитного договору, а після прийняття ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» позитивного рішення щодо надання йому кредиту, то ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зробила в особистому кабінеті ОСОБА_1 пропозицію укласти йому електронний кредитний договір, який містив умови з якими останній ознайомився до моменту укладення.
Водночас ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М106019» 18.07.2021 року о 13:59:21 (а.с.24) також підписав таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
27.07.2021 року позичальник ОСОБА_1 здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 855 грн, внаслідок чого відповідно до умов кредитного договору відбулось продовження строку кредиту ще на 30 днів, тобто до 26.08.2021 року.
13.08.2021 року ОСОБА_1 здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 4845 грн, внаслідок чого відповідно до умов кредитного договору відбулось продовження строку кредиту ще на 30 днів, тобто до 12.09.2021 року.
Однак, 12.09.2021 року позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, внаслідок чого відповідно до умов кредитного договору відбулась його автопоролонгація, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.
Надалі позичальник ОСОБА_1 оплати за кредитним договором не здійснював.
25.05.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 25-05/2022 (а.с.37-41), згідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги за кредитним договором, що також підтверджує копія акту прийому-передачі Реєстру Боржників до згаданого Договору (а.с.41 на звороті); копія витягу з Реєстру Боржників (а.с.42), в якому під № 404 зазначений боржник ОСОБА_1 за кредитним договором № 4482373.
При цьому, про відступлення права вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило позичальнику ОСОБА_1 шляхом направлення відповідного повідомлення (а.с.47) на його електронну пошту, яка була повідомлена ним при укладенні кредитного договору.
У змісті самої позовної заяви представником позивача також наведено здійснений ним розрахунок:
- суми трьох процентів річних від простроченої суми відповідачем ОСОБА_1 кредитного зобов`язання за період з 12.12.2021 року (дата зазначена представником позивача у своєму розрахунку) по 12.07.2023 року в загальному розмірі складає 2330,92 грн (а.с.5 на звороті).
Нормативно-правове застосування
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч.1-2 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В свою чергу ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
В свою чергу, ч.2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, ч.1 ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В свою чергу відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Водночас ч.2 ст. 1054 ЦК України передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Висновки суду
- щодо обґрунтованості позову
Відповідач не надав відзив на позовну заяву та доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, тому суд з врахуванням доказів наданих позивачем приходить до висновку про те, що за укладеним кредитним договором відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту і не сплатив відсотки за користування ним, що є порушенням права позивача на своєчасне отримання від позичальника коштів за належним виконанням взятого на себе зобов`язання (основної суми боргу тіла кредиту та відсотків за користування кредитом), а також є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України індексу інфляції за прострочення в період з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року включно та трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення виконання зобов`язання з 12.12.2021 року по 23.02.2022 року включно.
Згідно розрахунку здійсненого судом:
- сума індексу інфляції за прострочення відповідачем ОСОБА_1 кредитного зобов`язання за період з 01.01.2022 року (представником позивача зазначено «за 2022 р.» без конкретизації дати і місяця) по 23.02.2022 року в загальному розмірі складає 1435,57 грн;
- сума трьох процентів річних від простроченої суми відповідачем ОСОБА_1 кредитного зобов`язання за період з 12.12.2021 року (дата зазначена представником позивача у своєму розрахунку) по 23.02.2022 року в загальному розмірі складає 298,94 грн.
Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Ураховуючи зазначене вище суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача в зазначеній вище частині є обґрунтованими і підлягають у цій частині задоволенню в межах заявлених позовних вимог (тобто, індексу інфляції за прострочення з 01.01.2022 року, а трьох процентів річних від простроченої суми з 12.12.2021 року, а не від дати початку прострочення виконання зобов`язання 12.09.2021 року).
Згідно пункту 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб, який був затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та в подальшому неодноразово продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 року № 259/2022, від 17.05.2022 року № 341/2022, від 12.08.2022 року № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023, від 01.05.2023 року № 254/2023, від 26.07.2023 року № 451/2023 та від 06.11.2023 року № 734/2023, які в свою чергу були затверджені Законами України від 15.03.2022 року № 2119-IX, від 21.04.2022 року № 2212-IX, 22.05.2022 року № 2263-IX, 15.08.2022 року № 2500-IX, 16.11.2022 року № 2738-IX, 07.02.2023 року № 2915-ІХ, від 02.05.2023 року 3057-IX, від 27.07.2023 року № 3275-IX та від 08.11.2023 року № 3429-IX.
Таким чином сума індексу інфляції за час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, які згідно ч.2 ст. 625 ЦК України були нараховані позивачем та пред`явлені у позові до стягнення з відповідача за період починаючи з 24.02.2022 року є необґрунтованими, оскільки нараховані у період дії в Україні воєнного стану, а тому задоволенню не підлягають.
У зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
- щодо судових витрат:
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору
При поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2147,2 грн, що підтверджує платіжна інструкція № 703 АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (АТ «ПУМБ») від 11.07.2023 року (а.с.1).
щодо розподілу судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу
Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини.
Клопотань відповідача ОСОБА_1 про зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України, до суду не надходило.
При цьому, згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, а саме представником позивача адвокатом Столітнім М.М. надані наступні послуги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором тривалістю 3 години, складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором тривалістю 5 годин та подання позовної заяви в інтересах клієнта (в електронній формі через систему «Електронний суд») тривалістю 2 години.
Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.
Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.
В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд звертає увагу на ту обставину, що 11.07.2023 року вартість однієї години роботи адвоката була оцінена між ним та його клієнтом позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у 1000 грн.
Однак, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» від 3 листопада 2022 року № 2710-IX, з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 2589 гривень, а для працездатних осіб - 2684 гривні.
Водночас ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» від 3 листопада 2022 року № 2710-IX, з 1 січня 2023 року встановлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 6700 гривень; а у погодинному розмірі - 40,46 гривні.
При цьому, сам позов щодо стягнення кредитної заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних має широке розповсюдження у судовій практиці вже тривалий час з огляду на кількість судових рішень оприлюднених з цього предмету у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а відтак не є складним для підготовки матеріалів позову.
Ураховуючи зазначене вище, складності справи, значення справи для сторін, обсягу виконаних адвокатом робіт та витраченого ним часу, то суд вважає, що хоча судові витрати на професійну правничу допомогу і підтвердженні належними та допустимими доказами, але з врахуванням конкретних обставин справи та принципу розумності підлягають частковому задоволенню в розмірі 4000 грн.
Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання до суду позовної заяви пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1646 (одну тисячу шістсот сорок шість) грн 04 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» судові витрати у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу, у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко