Постанова

Іменем України

31 січня 2024 року

м. Київ

справа № 638/18499/18-ц

провадження № 61-4104св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року в складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_3 про стягнення частини сплачених грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що він і відповідач з 25 липня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано судовим рішенням від 04 червня 2014 року. Під час шлюбу, 28 листопада 2007 року, між ним і Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») укладено договір відновлювальної кредитної лінії,

за яким кредитор зобов`язався надати кредит в межах максимального ліміту заборгованості позичальника у сумі 490 000,00 дол. США на строк до 05 листопада 2017 року (далі - кредитний договір).

Кредитний договір укладено за згодою ОСОБА_3 , між нею та

АКБСР «Укрсоцбанк» 28 березня 2010 року укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором.

Стверджував, що отримані кредитні кошти витрачались родиною на придбання майна у спільну сумісну власність.

Оскільки на момент припинення шлюбних відносин заборгованість перед банком становила 2 539 384,50 грн, яку 14 грудня 2015 року він погасив у повному обсязі за рахунок особистих коштів, позивач вважає, що має право на отримання від відповідача половини сплачених на погашення кредитної заборгованості грошових коштів у розмірі 1 504 502,76 грн, які просив суд стягнути з ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 504 502,76 грн як частини грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 28 листопада 2007 року № 828/11-27/37/7-006, з усіма змінами та доповненнями до нього, та судовий збір в розмірі 9 162,40 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності таких обставин: по-перше, кошти, отримані за кредитним договором, витрачені в інтересах сім`ї; по-друге, сторони фактично припинили сімейні відносини із жовтня 2012 року; у період із жовтня 2012 року до 14 грудня 2015 року позивач власними коштами сплатив заборгованість за кредитним договором у сумі 3 009 005,53 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 658 782,61 грн як частини грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 28 листопада 2007 року № 828/11-27/37/7-006.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що позивач не довів, що сторони із жовтня 2012 року фактично припинили шлюбні відносини, проживали окремо і мали окремий бюджет, а відповідно, кошти, сплачені позивачем на виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором, у період з жовтня 2012 року до 18 липня 2014 року були його особистою власністю. З огляду на це апеляційний суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача половини коштів, сплачених за період після розірвання шлюбу (15 червня 2014 року) і до дати повного виконання зобов`язань за кредитним договором (14 грудня 2015 року), а саме: 1 317 565,44 / 2 = 658 782,61 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

на постанову Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 755/16464/20,

від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 127/15091/18, від 28 листопада 2018 року у справі № 654/3128/15-ц,

від 20 березня 2019 року у справі № 364/1309/17, від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17,

від 30 червня 2020 року у справі № 201/9983/16, від 07 жовтня 2020 року у справі № 465/3586/17, від 08 жовтня 2020 року у справі № 712/22134/12,

від 05 жовтня 2020 року у справі № 347/637/18, від 27 жовтня 2020 року у справі № 243/11349/18, від 01 березня 2023 року у справі № 285/3873/20,

від 21 вересня 2022 року у справі № 755/4511/19, від 17 березня 2021 року у справі № 210/1554/14-ц, постановах Верховного суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486/цс16, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає.

Встановлені обставини справи

Встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 25 липня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1082, розірвано (справа № 2012/9367/2012).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2013 року задоволено заяву ОСОБА_2 про відмову від позову до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року скасовано, провадження у справі № 2012/9367/2012 закрито.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року, яке набрало законної сили 18 липня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 25 липня 2003 року розірвано.

Суди також встановили, що 28 листопада 2007 року між ОСОБА_1 (позичальником) і АКБСР «Укрсоцбанк» (кредитором) укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 828/11-27/37/7-006, за яким банк зобов`язався надати кредит в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 490 000,00 дол. США з графіком зниження максимального ліміту заборгованості, вказаного в пункті 1.1.1, на строк до 05 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору кредит надавався позичальнику на поточні потреби.

28 листопада 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (поручителем) укладено договір поруки № 838/12-27/37/7-006, за яким поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії.

У пункті 1.2 договору поруки вказано, що поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має.

25 березня 2010 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (поручителем) укладено нотаріально посвідчений договір поруки № 820/16/10-007, за яким поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за указаним кредитним договором.

У пункті 1.2 договору поруки вказано, що поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має.

Грошові кошти, що ОСОБА_1 отримав за кредитним договором, витрачені, зокрема, на придбання такого майна:

29 січня 2009 року на ім`я ОСОБА_3 придбано земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 200 000,00 грн, згідно із договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Даньшиною К. І., зареєстрованим в реєстрі за № 276;

09 вересня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 придбано земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 104 300,00 грн, згідно із договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. В., зареєстрованим в реєстрі за № 4016.

Також ці кредитні кошти, отримані за кредитним договором витрачались на потреби сім`ї, зокрема на будівництво житлових будинків, а саме:

на земельній ділянці, придбаній на ім`я ОСОБА_2 , 13 квітня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О. Є., зареєстрованого в реєстрі за № 2876, за адресою: АДРЕСА_3 побудовано житловий будинок літ. «А-2» з надвірними спорудами, загальною площею 322, 8 кв. м, житловою площею 86,2 кв. м. Після закінчення будівництва на ім`я ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Київською районною у місті Харкові радою 24 квітня 2008 року та зареєстроване в КП «ХМБТІ» 05 травня 2008 року;

на земельній ділянці, придбаній на ім`я ОСОБА_2 09 вересня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ю. В., реєстровий номер 4016, за адресою: АДРЕСА_2 побудовано житловий будинок літ. «А-3», загальною площею 437,0 кв. м, житловою площею 190, 9 кв. м, із входом в цокольний поверх літ. «а», приямком літ. «а1», ганком літ. «а2», верандою літ. «а3» та балконом літ. «а4», право власності на який зареєстроване 18 березня 2010 року.

У подальшому цей житловий будинок разом із земельною ділянкою ОСОБА_2 продала за договорами купівлі-продажу від 16 липня 2015 року.

На земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 , що придбана 07 грудня 2007 року також на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Даньшиною К. І. за реєстровим номером № 1-268, побудовано житловий будинок, який дотепер не введений до експлуатації.

Згідно з довідкою АТ «Укрсоцбанк» від 11 грудня 2018 року № 04.22-08/96-10703 станом на 01 листопада 2012 року заборгованість за кредитним договором становила 2 509 072,26 грн, заборгованість за відсотками - 30 312,24 грн, а всього 2 539 384,50 грн.

ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2012 року до дня остаточного розрахунку за кредитним договором 14 грудня 2015 року сплатив банку на виконання умов кредитного договору суму в розмірі 2 201 665,66 грн (основне зобов`язання) та 80 733,87 грн (нараховані відсотки), а всього 3 009 005,53 грн, що підтверджено копією довідки АТ «Укрсоцбанк» від 11 грудня 2018 року № 04.22-08/96-10704.

Відповідно до умов договору про внесення змін від 14 грудня 2015 року № 5 до договору відновлювальної кредитної лінії від 28 листопада 2007 року № 838/11-27/37/7-006 сторони узгодили, що станом на дату укладання цього договору заборгованість за кредитом становить 1 300 208,00 грн, заборгованість за відсотками- 307 406,00 грн.

Сторони також домовились, що погашення заборгованості за договором кредиту в сумі 1 300 208,00 грн здійснюватиметься позичальником не пізніше 14 грудня 2015 року; у разі якщо позичальник належним чином виконає умови, викладені в пункті 3.1 цього договору про внесення змін, він набуває право на анулювання (прощення) залишку заборгованості за договором кредиту. У день виконання умов, які викладені в пункті 3.1 цього договору про внесення змін, позичальник надає кредитору підписану заяву на сплату заборгованості з частковим анулюванням, форма якої зазначена в додатку 1 до цього договору про внесення змін, не пізніше 16:30 поточного робочого дня кредитора, в який позичальник внесе суму, зазначену в пункті 3.1 цього договору.

На виконання наведених умов ОСОБА_1 14 грудня 2015 року подав заяву на сплату заборгованості з частковим анулюванням за формою, встановленою у додатку № 1 до договору, та сплатив 1 300 208,60 грн.

Відповідно до довідки АТ «Укрсоцбанк» від 11 грудня 2018 року № 04.22-08/96-10701 заборгованість за договором кредиту від 28 листопада 2007 року № 838/11-27/37/7-006 зі строком користування до 05 листопада 2017 року, повністю погашена 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Внаслідок придбання подружжям майна у кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише в разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що виконання зобов`язання з повернення отриманих кредитних коштів у період з моменту їх отримання та до кінця жовтня 2012 року (момент фактичного припинення шлюбних відносин) і сплата відсотків за користування кредитними коштами здійснювались за спільні кошти подружжя. Після припинення шлюбних відносин у жовтні 2012 року зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за кредитним договором виконав він особисто за рахунок власних коштів.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що сторони після 17 грудня 2012 року відновили сім`ю і проживали однією сім`єю, вели спільне господарство до розірвання шлюбу у 2014 році.

Згідно зі статтею 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій як суди факту здійснюють дослідження та оцінку доказів.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що сторони фактично припинили сімейні відносини із жовтня 2012 року, що підтверджено матеріалами справи, зокрема фотознімками, копіями закордонних паспортів про подорожі з жовтня-листопада 2012 року до середини 2014 року як це і встановлено у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року.

Проте апеляційний суд установив, що в рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 встановлені такі факти: дата реєстрації шлюбу між сторонами, народження у шлюбі дитини, припинення шлюбних відносин без зазначення дати їх припинення, окреме проживання, відсутність спільного ведення господарства.

У рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлено такі обставини: дата реєстрації шлюбу між сторонами, відсутність між ними майнового спору, розпад сім`ї, окреме проживання сторін без встановлення дати їх припинення, відсутність спільного побуту.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що зазначеними рішеннями дата та/або час, з якого сторони фактично припинили шлюбні відносини, не встановлені, а зазначення в описовій частині судового рішення доводів позивача про припинення сімейних відносин із жовтня 2012 року не є обставиною, встановленою судом у рішенні, у розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України.

Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивач не довів, що сторони із жовтня 2012 року фактично припинили шлюбні відносини, проживали окремо і мали окремий бюджет, а відповідно, кошти, сплачені позивачем на виконання кредитних зобов`язань у період з жовтня 2012 року до 18 липня 2014 року, були його особистою власністю.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що позивач має право на стягнення з відповідача половини коштів, сплачених за період після розірвання шлюбу (15 червня 2014 року) до дати повного виконання зобов`язань за кредитним договором (14 грудня 2015 року), а саме: 1 317 565,44 / 2 = 658 782,61 грн.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

У зв`язку із цим касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційних скарг відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2023 року було зупинено виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року до закінчення касаційного провадження, виконання рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. І. Крат
М. Ю. Тітов