ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 758/8678/23
Провадження 2/362/468/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М КУ К Р А Ї Н И

"20" березня 2024 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про розірвання договору,

в с т а н о в и в:

До Васильківського міськрайонного суду Київської області від Подільського районного суду м. Києва за підсудністю надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про розірвання договору, в якому він просить суд розірвати договір про викуп автомобіля від 24.01.2021 року в зв`язку з невиконанням Відповідачем. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну адвокатську допомогу в розмірі 64 000,00 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.07.2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про розірвання договору передано до Васильківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с. 110-112).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу та відкрито загальне провадження у справі (а.с. 142).

18.03.2024 року через Електронний суд до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить винести ухвалу про забезпечення позовних вимог шляхом накладення заборони відчуження легкового автомобіля KIA K5, білого кольору з державним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску своєю власністю зареєстрованого за ОСОБА_2 . Шляхом накладення арешту всіх грошових коштів які належать відповідачеві та знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , в межах суми 575 990 грн. 96 коп. Шляхом накладення арешту всіх грошових коштів, які належать відповідачеві та знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_4 , № НОМЕР_4 у Приват банку, в межах суми 82 591 грн. 76 коп. Шляхом накладення арешту на легковий автомобіль автомобіля KIA K5, білого кольору з державним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску. Шляхом накладення арешту та заборони відчуження на все нерухоме майно, яке знаходиться у власності ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 24.01.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір викупу автомобіля KIA K5, білого кольору з державним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску, який був у власності відповідача.

Позивач надав суду належні та допустимі докази що між ним та відповідачем було укладено цей договір викупу автомобіля KIA K5, білого кольору з державним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску.

Критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушення шкоди,Ю який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не може використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Всі ці порушення Договору позивачем суттєво ускладнили, а в сукупності привели до того, що позивач втратив можливість отримати у власність автомобіль КІА К5, НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску заради чого підписав договір викупу та більше року виплачував по ньому кошти. Через блокування машини відповідачем позивач також втратив можливість безперешкодно користуватися автомобілем на свій розсуд, як було передбачено договором викупу.

Ці дії відповідача є істотними порушеннями договору, з метою щоб позивач не зміг користуватися автомобілем та не зміг би отримати машину у власність на виконання договору викупу, хоча позивач укладав і виконував договір саме заради викупу машини та передачі її у власність своїй громадянській дружині , як було домовлено поміж позивачем та третьою особою, про що позивач повідомив відповідача ще до підписання договору викупу.

Тобто відповідач надав суду належні та допустимі докази ( листування у вайбері, звіряння внесених коштів у вайбер листуванні, стенограму та запис на диктофон попередньої угоди про укладання договору викупу, квитанції банківських перерахувань позивачем за машину, копії голосових повідомлень ОСОБА_4 , Договір викупу, покази свідка та інше) істотних порушень відповідачем договору, які відповідають критеріям 1) значущість шкоди від порушення позивач втратив можливість користуватися автомобілем та отримати машину, за яку сплачував відповідачу кошти у приватну власність; 2) значущість порушення як такого - договір укладався позивачем лише заради викупу автомобіля, тобто позивач утратив можливість отримати очікуване; 3) втрату відповідачем інтересу у виконанні договору відповідач, під час дії договору викупу, відібрав машину у позивача та передав машину іншій особі і відмовився вести будь які перемови щодо продовження виконання договору ) принциповість суворого дотримання умов договору - відповідач принципово не виконував умови договору; 4) ступінь виконання договору до моменту його розірвання позивач сумлінно виконував договір, відповідно до актів звірки внесених коштів від 14 березня 2022 року тобто до моменту коли через істотні порушення відповідачем договору, в тому числі блокування автомобілю, позивач втратив можливість користуватися автомобілем та викупити автомобіль. Позивач не мав жодних письмових зауважень, як прописано у договорі, від відповідача щодо виконання договору як то надання машини на огляд, техобслуговування, виплати по договору.

Починаючи з 24.01.2021 року і до 23.02.2022 року позивач всі зароблені кошти виплачував по договору викупу. Тобто через істотне невиконання договору відповідачем позивач втратив не тільки автомобіль, але й всі зароблені за 13 місяців кошти. Виходячи з того , що якби позивач не працював на відповідача, а працював на свою родину та отримував би мінімум 60 000 гривень за період з січня по 1 грудня 2021 року та 19 500 гривень за грудень 2021 року та січень - лютий 2022 року (розмір зарплати працівника за повністю виконану місячну норму, відповідно до чинного законодавства України становив не менше 6000 гривень з 1 січня 2021 року та 6500 гривень з 1 грудня 2021 року).

Тобто через невиконання договору відповідачем позивач поніс збитки за не отриману заробітну платню в розмірі мінімум 79 500 гривень. Загальна сума збитків яку поніс позивач та його рідні, не рахуючи моральних збитків, є сумою 496 490 гривень та 79 500 гривень, і становить разом 575 990 гривень.

Виходячи з того що Договір викупу був укладений відповідачем з Позивачем для викупу автомобіля КІА К5, НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску, який був у власності відповідача, тому в разі задоволення позову позивач має право на відшкодування понесених через невиконання договору збитків. Суд може постановити у якості відшкодування передати кошти та автомобіль позивачу у власність . В цей же час відповідач не тільки не виконує договір, а навпаки вживає заходи щоб приховати , відчужити машину та знищити докази виконання договору позивачем . На скільки відомо позивачу у власності відповідача ще є автомобіль білого кольору з номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999 2016 року випуску (підтверджується копією технічного паспорта), на який можливе звернення стягнення у разі задоволення позову.

У разі невжиття заходів щодо забезпечення позовних вимог шляхом заборони відчуження автомобіля КІА К5, з державним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску, можливо його відчуження відповідачем, що призведе до неможливості виконання рішення суду і неможливості компенсації заподіяної позивачу шкоди. Відповідач має для цього всі можливості, оскільки в нього є другий комплект ключів від машини, він знає де машина знаходиться бо має данні її геолокації за весь період з 2021 по сьогодні, він її заблокував та тільки він може розблокувати.

Тобто тільки він та пов`язані з ним особи мають можливість користуватися цим автомобілем і не мають в цьому жодних перешкод. ОСОБА_4 , протягом всього періоду починаючи з березня 2022 року, в тому числі і 29 березня 2023 року неодноразово казав та надсилав повідомлення на вайбер, що хоч йому відомо про те що між позивачем та відповідачем діє договір викупу автомобіля, але він все одно вважає цю машину КІА К5 з державним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску своєю власністю, та має намір забрати її собі та використовувати на власний розсуд або продати. Зі слів ОСОБА_4 відповідач надав ОСОБА_4 довіреність на розпорядження автомобілем КІА К5 з державним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року. Тобто і відповідач і ОСОБА_4 , який не пов`язаний договором викупу, має можливість відчужити автомобіль КІА К5 з державним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску третім особам, не повідомляючи про це позивача.

Оскільки відповідач або ОСОБА_4 могли вже продати цю машину, достеменно невідомо чи є ще автомобіль КІА К5, НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1999, 2016 року випуску власністю Відповідача, тому невідомо чи вдасться за рахунок нього відшкодовувати позивачу збитки. Щоб забезпечити повернення коштів на виконання рішення суду у відповідності до ст.151, 152 ЦПК України вважаю за необхідне також накласти арешт на кошти відповідача які знаходяться на усіх його банківських рахунках в межах суми 575 990 гривень 96 копійок.

Позивачу невідомо в кого знаходяться сплачені позивачем кошти оскільки частина з них на виконання договору викупу у сумі 82 591.76 гривень була сплачена на картковий рахунок у Приватбанку НОМЕР_4 ОСОБА_4 .

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 , про розірвання договору.

Тобто спір виник з приводу розірвання договору викупу автомобіля.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 922/4587/13 та від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

У постанові ВП Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів, які б свідчили про намір відповідача або підготовчі дії відповідача щодо відчуження рухомого майна, третім особам, та спростовується відзивом на позовну заяву та самої заявою позивача із яких вбачається, що автомобіль на який просить накласти арешт заявник перебуває саме у нього.

А також не надає доказів, що дійсно вказаний рахунок у ПАТ «КБ Приват Банку» відкритий на ім`я ОСОБА_4 , який взагалі ні є стороною по справі, що там дійсно наявні грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі ОСОБА_5 , а також підготовчі дії щодо переведення цих коштів з вказаних рахунків.

Крім того до заяви про забезпечення позову не приєднано жодних доказів щодо наміру відповідачів ухилитися від виконання судового рішення.

Таким чином доводи заявника про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому є лише припущеннями.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 (справа № 826/10936/18).

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Разом з тим, позивачем до заяви про забезпечення позову не надано Звіту про оцінку рухомого майна, на яке позивач просить накласти арешт, що позбавляє суд здійснити перевірку співмірності заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на припущеннях позивача і при цьому заявником не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість або підготовчі дії відчуження відповідачем автомобіля на користь третіх осіб, не зазначено в заяві ціни щодо визначення співмірності заходу забезпечення позову, а також що дійсно рахунок належить ОСОБА_4 , якій ні є стороною по справі, перебувають кошти саме відповідача тому, суд дійшов висновку про відхилення заяви про забезпечення позову.

Крім того, позивачем в заяві не зазначено щодо застосування зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України.

Відхиляючи заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про розірвання договору - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Текст ухвали виготовлено 20.03.2024 року.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко