Справа № 336/4223/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/4223/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

без участі сторін, третьої особи та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах позивача ОСОБА_1 адвокат Шпіньова О.М. 09.05.2023 через систему «Електронний суд» звернулася до суду з зазначеним позовом, просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у сумі 61 467, 57 гривень, а також 3% річних у сумі 358,70 гривень, інфляційні нарахування у сумі 922,01 гривень.

За змістом позовної заяви, 30.06.2022, приблизно об 11 годині 45 хвилин у м. Харків по проспекту Гагаріна, біля бул. 159, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-benz», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Citroen C1», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 27.09.2022 у справі про адміністративне правопорушення №553/2292/22, встановлено особу, винну у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто її до відповідальності.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205550934 автомобіль «Mercedes-benz», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахований у ТДВ "СК "КРЕДО", статус на дату ДТП чинний. Вказаним полісом встановлений ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160 000,00 гривень. Водій транспортного засобу «Citroen C1», д.н.з. НОМЕР_2 , повідомила відповідача про настання дорожньої транспортної пригоди за її участі. Після чого ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

20.10.2022, враховуючи відсутність виплати страховика, 20.10.2022 відповідачу скеровано адвокатський запит, з відповіді на який стало відомо, про ухвалення рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Підставою для відмови стало те, що згідно зі схемою ДТП, яка видана Управлінням патрульної поліції ДПП в Харківській області учасниками ДТП, яке сталося 30.06.2022 в м. Харків по проспекту Гагаріна, біля буд. 159, є транспортні засоби: «MERCEDES-BENZ» 814, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN -номер якого не вказаний, а також «CITROEN C1», д.н.з НОМЕР_3 . Натомість, згідно з полісом страхування ТДВ СК КРЕДО №EP-205550934 від 22.08.2021, застрахованим є саме транспортний засіб «MERCEDES-BENZ» 814, д.н.з. НОМЕР_4 , VIN-код: НОМЕР_5 , який не був учасником даного ДТП.

Так, 21.11.2022 на спростування рішення страховика та з метою отримання страхового відшкодування позивачем надіслано відповідь на адресу страхової компанії і зазначено VIN-код автомобіля «MERCEDES-BENZ» 814, д.н.з. НОМЕР_1 та повторну заяву про виплату страхового відшкодування. Дане відправлення отримано відповідачем 28.11.2022, відповідно, 90-денний строк виплати страхового відшкодування, яке на час звернення до суду не перераховано на реквізити ОСОБА_1 , сплинув 26.02.2023.

02.03.2023 стороною позивача подано адвокатський запит відповідачу, у відповіді на який страховик повідомив, що розмір страхового відшкодування становить 61 467,57 гривень та виплата страхового відшкодування буде здійснена найближчим часом.

Разом з цим, відповідно до тверджень сторони позивача, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Так, станом на дату звернення до суду із позовом стороною позивача здійснено розрахунок 3% процентів у сумі 358,70 гривень та інфляційних нарахувань у сумі 922,01 гривень, тобто, станом на 08.05.2023.

Враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, зволікання страховика у здійсненні виплати на підставі полісу внаслідок настання страхового випадку понад законодавчо встановлений строк, оскільки вина третьої особи ОСОБА_2 встановлена в судовому порядку, та із посиланням на ст.16, 526, 625, 979, 988, 990, 992, 1166, 1187 ЦК України, ст.8 Закону України «Про страхування», ст.3, 5, 6, 32, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представниця позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, стороною позивача заявлено до стягнення витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 5 600,00 гривень.

Ухвалою судді від 15.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Крім того, роз`ясненои, що у цій справі заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.7 ст.277 ЦПК України не подаються. Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов, встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, при цьому, її копія одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст. 181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч. 3-6 ст. 178 ЦПК України.

Так, 08.06.2023 до справи засобами електронного листування представником відповідача К.Грициною подано відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги визнано у частині суми страхового відшкодування, розмір якого не оспорюється страховиком.

За змістом відзиву, факт настання страхового випадку та притягнення ОСОБА_2 до відповідальності на підставі судового рішення відповідач визнає. Підтверджує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобілю «MERCEDES-BENZ» 814, д/н НОМЕР_4 , дійсно застрахована у відповідача згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/205550934 від 21.08.2021.

Як видно з відзиву, 05.07.2022 представником відповідача оглянуто автомобіль «CITROEN C1», д/н НОМЕР_3 у присутності ОСОБА_3 та замовлений звіт № 3005589/2022 від 01.08.2022. Огляд пошкодженого автомобіля страховико проведено із дотриманням строку, визначеного п. 34.2 ст. 34 Закону, тобто в межах 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, та складено акт технічного огляду, з яким ознайомлено позивача. Відповідно до звіту №3005589/2022 про оцінку автомобіля від 01.08.2022, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «CITROЕN C1», держ. номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,361 та без врахування ПДВ, складає 63 967,57 гривень.

Так, відповідно до тверджень сторони відповідача, сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи у сумі 2 500,00 гривень (відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (далі Закон) підлягає сплаті ОСОБА_4 . До страховика на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» переходить право вимоги потерпілого, що отримав страхове відшкодування, в межах сум, зазначених у страховому полісі, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, а саме, у розмірі витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тобто, у правовідносинах відбувається заміна кредитора.

Представник відповідача також зазначає, із посиланням на п. 32.7 ст. 32 Закону, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Тобто, заявлена до стягнення стороною позивача вартість відшкодування у сумі 61 467,57 гривень, є обґрунтованою, охоплюється лімітом страхової відповідальності і визнається відповідачем, адже у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку дійсно виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Щодо вимог про стягнення пені за порушення грошового зобов`язання, у відзиві зазначено, що, із врахуванням ст.2, 36.5.Закону, дійсно за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За аналогією закону представник відповідача вважає, що п.15,18 перехідних положень ЦК (період поширення на території України коронавірусної хвороби COVID-19 та воєнного стану) звільняє страховика від обов`язків сплатити неустойку, штраф, пеню за прострочення. Крім того, у відповідності до ст.617 ЦК України, страховик, як особа, що порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, адже вказані форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання зобов`язання в цілому.

Крім того, щодо відшкодування 3% річних та інфляційних втрат, позов у дані частині стороною відповідача не визнається. Так, відповідно до доводів, викладених у відзиві, відшкодування шкоди є відповідальністю, а не борговим (грошовим) зобов`язанням, тому на завдану шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-74/0/4-13 від 16 січня 2013, п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки"). Спростовуючи настання відповідальності ТДВ СК «Кредо» у виді сплати неустойки в розмірі, встановленому договором або законом (ст.992 ЦК України), представник відповідача зауважує, що спеціальним Законом передбачено лише нарахування пені, а дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Відповідач наголошує на тому, що попри подібність правової природи п. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст.625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою (у порівнянні договору особистого страхування та договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, адже розмір страхової виплати за першим різновидом договорів чітко врегульовується його умовами та не залежить від збитків).

З приводу стягнення витрат на правову допомогу, стороною відповідача за змістом відзиву висловлено заперечення проти їх розміру. Так, відповідно до тверджень представника відповідача, адвокатка, при пред`явленні позовної заяви не надала договору про надання правової допомоги та не вказала переліку послуг, які надавались/будуть надаватися під час виконання ним такого договору. Також не надано платіжного доручення, яке б підтверджувало понесені позивачем витрати на правничу допомогу. Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, відповідач заявляє, що підготовка відповідної справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, оскільки вказана справа є малозначною та розглядається судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При виготовленні позовної заяви не вимагалося проводити додатковий аналіз великої кількості законів та підзаконних актів, адже нормативно-правове регулювання спірних правовідносин регулюються нормами ЦК України та Законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, витрати на правничу допомогу, на переконання відповідача, підлягають задоволенню у розмірі 1 000,00 гривень.

Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності клопотань сторін, зустрічної позовної заяви відповідачем не подано.

Сторони та треті особи, їх представники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином засобами поштового зв`язку.

Представник позивача адвокатка Шпіньова О.М. відповідно до заяви, вх.№ від 07.06.2023, просить розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача К. Грицина за змістом відзиву просить розглянути справу за відсутності представника.

Судове засідання неодноразово відкладено у зв`язку із неявкою третьої особи ОСОБА_2 , який на даний час письмових ппояснень у визначені судом строки, жодних заяв та клопотань до справи не скерував, поважність причин неявки не повідомляв. Крім того, рішення суду про відкладення було зумовлено відсутністю відомостей про своєчасне повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи, адже поштові повідомлення повертались із суттєвою затримкою, що унеможливлювало здійснення судом висновку про обізнаність ОСОБА_2 зі справою та, відповідно, судовий розгляд.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, клопотання представників сторін про розгляд справи за їх відсутності, визначений процесуальний строк для розгляду, належне повідомлення третьої особи, за відсутності підстав для відкладення судового розгляду у відповідності до приписів ст.223, 240 ЦПК України, вважає за доцільне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази у справі, вивчивши заяви сторін по суті спору (відзив), суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку із таким.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 18.02.2020, автомобіль марки «Citroen C1», д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_7 , 2018 р.в., червоного кольору, належить ОСОБА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Згідно з довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А., за р.№1644 від 26.04.2021, дійсною до 26.04.2024, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , уповноважує ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , представляти її інтереси в усіх необхідних установах і організаціях незалежно від форми власності, галузевої належності та підпорядкування з усіх питань, пов`язаних з експлуатацією (управлінням) та розпорядженням (продажем, орендою, наймом, позичкою, страхуванням тощо) на умовах на його розсуд, транспортним засобом автомобілем марки «Citroen C1», 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_7 , червоного кольору, належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засоюу НОМЕР_6 , виданого ТСЦ 6350 18.02.2020, перша реєстрація 15.08.2018; серед іншого представляти інтереси у судах та судових установах зі всіма правами стосовно цього транспортного засобу тощо (засвідчена копія досліджена судом). Даною довіреністю не обумовлено обмежень правомочностей позивача й у зв`язку зі вчиненням всіх необхідних дій з отримання страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку.

Постановою Ленінського районного суду м.Полтави у справі про адміністративне правопорушення №553/2292/22, пр.3/553/1507/2022, - 27.09.2022 винесено постанову, яка набрала законної сили 08.10.2022 (веб-посилання на постанову: https://reyestr.court.gov.ua/Review/106488646), відповідно до якої 30.06.2022 близько 11 год. 45 хв. у м.Харків, по просп. Гагаріна, 159, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-benz», д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної дистанції внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Citroen C1», д.н.з. НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності та допустимості, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши всі обставини справи у їх сукупності, суд вважає доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення. Його дії суд кваліфікує за ст.124 КУпАП, оскільки він, будучи учасником дорожнього руху, допустив порушення вимог п.13.1 ПДР України, у результаті чого сталась дорожньо-транспортна пригода.

Винуватість ОСОБА_2 , як встановлено судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: даними схеми місця ДТП з переліком видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, письмовими поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Так, суд встановив, що, виходячи із змісту Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (пункти 1.3, 1.4). Згідно із п.13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Вказаних вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_2 не дотримався, внаслідок чого відбулось зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно, вказаною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень, а також судовий збір.

За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 18.07.2022 звернувся до ТДВ СК «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку, який стався 30.06.2022 згідно з договором страхування (полісом ОСЦПВВНТЗ ТДВ СК «Кредо» №205550934 від 22.08.2021, внаслідок якого пошкоджено автомобіль марки «Citroen C1», д.н.з. НОМЕР_2 та просив виплатити страхове відшкодування у безготівковому порядку на рахунок в АТ «Універсал банк» (картка Monobank), із зазначенням IBAN та інших необхідних для здійснення платежу реквізитів. Повторно заява про виплату страхового відшкодування подана позивачем 21.11.2022. Дане відправлення відповідачем отримано 28.11.2022, відповідно, 90-денний строк виплати страхового відшкодування, яке на час звернення до суду не перераховано на реквізити ОСОБА_1 , сплинув 26.02.2023. Порядок розрахунку суми страхового відшкодування та копія звіту про оцінку автомобіля від 01.08.2022 надісланий відповідачем адвокатці Бабій Л.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , за вих.№547 від 20.03.2023.

За змістом відповіді ТДВ СК «Кредо» на адвокатський запит адвоката Бабій Л.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , вих.№ 3160 від 14.11.2022, 18.07.2022 від представника потерпілої особи надійшла заява про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку 30.06.2022. Оскільки згідно полісу страхування ТДВ СК «Кредо» №ЕР-205550934 від 22.08.2021, застрахованим є транспортний засіб марки «Mercedes-benz» 814, д.н.з. НОМЕР_9 , який не був учасником ДТП, враховуючи відсутність вини водія, забезпеченого за цим полісом транспортного засобу в події ДТП 30.06.2022, на підставі ст.6, п.32.1 ст.32, п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не визнає дану подію страховим випадком, передбаченим ст.6, відтак, прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Вже після прийняття відповідачем рішення на електронну адресу страхової компанії (страховика) надійшов лист із наданням інформації щодо Vin-кода транспортного засобу марки «Mercedes-benz» 814, д.н.з. НОМЕР_9 . Так, відповідно до ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику відповідну заяву. Отже, заявнику роз`яснено відповідне право власника транспортного засобу або його законного представника. Із врахуванням даних звіту про оцінку автомобіля та франшизи (2 500 гривень) згідно з полісом, сума страхового відшкодування власнику автомобіля марки «Citroen C1», д.н.з. НОМЕР_2 , за попереднім розрахунком становить 61 467,57 гривень.

Судом також за даними МТСБУ (https://policy-web.mtsbu.ua/Search/ByPolicyNum?md=C7AECAA78237D9013CA0E2478BC2E17B9E6C9EB5CD8D64D359619638FD4662F6BF8D187892E29C5D5DBE7C427FE7F44AFA7BD7D0DE58691A7E34CC74632847C6) встановлено, що відповідальність страхувальника та інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, д.н.з. НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_5 , тип C2: вантажні автомобілі вантажопідйомністю понад 2 т, марка та модель: «Mercedes-Benz 814» станом на 30.06.2022 відповідно до полісу № 205550934 застрахована, страховик - ТДВ "СК "КРЕДО", що визнається сторонами у справі, не потребує доведення. Так, за приписами ч.1 ст.82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Крім того, до позовної заяви додано засвідчену копію посвідчення водія НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 06.12.2006. ОСОБА_3 , яка керувала застрахованим транспортним засобом «CITROЕN C1», держномер НОМЕР_3 , повідомила про настання події, що має ознаки страхового випадку, 18.07.2022.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 №3005589/2022 про оцінку автомобіля «CITROЕN C1», держномер НОМЕР_3 , від 01 серпня 2022 року (сертифікат № 1152/20 суб`єкта оціночної діяльності, виданий 31 грудня 2020 р. Фондом Державного майна України. Термін дії до 31 грудня 2023 р.), вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля без урахування втрати товарної вартості становить 70 279,33 гривень, ПДВ 6 311,76 гривень.

Згідно з розрахунком, наданим стороною позивача, інфляційне нарахування на суму боргу (61 467,57 гривень) згідно зі ст. 625 ЦК України, дорівнює 922,01 гривні, 3% річних 358,70 гривень (з 27.02.2023 по 08.05.2023 за 71 день).

Інші докази в матеріалах справи відсутні.

Предметом позову є матеріально-правова вимога законного представника власника транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП 30.06.2022 (страхового випадку), до страховика забезпеченого транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування за полісом №205550934, у розмірі, що відповідає вартості відновлювального ремонту належного ОСОБА_5 транспортного засобу, без урахування втрати товарної вартості та франшизи, в межах ліміту відповідальності для відшкодування майнової шкоди згідно з полісом, а також вимога про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання у виді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Підставою для звернення до суду стало порушення строку регламентної виплати та нездійснення перерахування вказаної суми страхового відшкодування у 90-денний строк.

При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про страхування» від 18.11.2021, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», іншими законодавчими актами.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Згідно з п.1,3 ч.2, 3, 6 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

За нормою ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Розглядаючи вимоги про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, суд виходить з такого.

За нормою ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Обов`язковість договору для виконання сторонами передбачена ст. 629 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з цим, положення ч.2 ст.1187 ЦК України чітко передбачають, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначені ст.1188 ЦК України. Натомість положеннями ч.1 ст.1194 ЦК України врегульовано, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Інститут страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна. Економічне призначення майнового страхування полягає у відшкодуванні збитків, заподіяних внаслідок пошкодження чи знищення майна при настанні страхових випадків, визначених законодавством або обумовлених договором. Отже, мета такого страхування - компенсування шкоди.

Як передбачено ст.979-981 ЦК України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством. Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Договір страхування укладається в письмовій формі з дотриманням вимог до письмової форми правочину, встановлених цим Кодексом. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом). Його істотні умови закріплено у ст. 982 ЦК України.

Відповідно до ст. 3, п. 9.1 ст.9, п.10.1 ст.10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до цього Закону передбачено, зокрема, укладання внутрішнього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування).

Необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором) (п. 17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 №4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

Згідно зі ст.6, п.22.1 ст.22 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ст.29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються, зокрема, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 Закону).

Відповідно до п.36.1, 36.2 ст.36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Так, представником ОСОБА_1 внаслідок настання страхового випадку 30.06.2022 надіслано заяву про виплату страхового відшкодуваня про ДТП, яке залишено без належного реагування з боку страховика забезпеченого транспортного засобу, тобто, виплати відшкодування не здійснено. Внаслідок листування (востаннє заява про виплату страхового відшкодування надіслана 21.11.2022) страховиком (відповідачем) прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування відповідно до звіту оцінки пошкодженого транспортного засобу, сума виплати не заперечується сторонами у справі та, відповідно, в цій частині ТДВ СК «Кредо» визнає позовні вимоги.

Враховуючи ч.6 ст.82 ЦПК України, фактичні обставини, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає доведеною подію ДТП 30.06.2022 та настання страхового випадку, позаяк тверджень та доказів на спростування цієї обставини сторонами у справі не надано.

Суд при розгляді вимог про стягнення матеріальної шкоди виходить й з того, що за положеннями п.1.4 ст.1 Закону застрахованою є відповідальність страхувальника та інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

За змістом п.2.2. ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Неправомірності використання транспортних засобів, водії яких стали учасниками ДТП, судом не встановлено.

Так, ТДВ «СК «Кредо» відповідно до страхового полісу №205550934 взяла на себе зобов`язання компенсувати прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, обумовленими у договорі.

З урахуванням вище наведених норм, підтвердженого на підставі звіту №3005589/2022 про оцінку автомобіля від 01.08.2022, розміру матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля «Citroen C1», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП (третьої особти) застрахована відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині та приходить до висновку про необхідність стягнути на користь позивача суму страхового відшкодування, непрамірно не виплаченого ТДВ СК «Кредо» (страховиком) в позасудовому порядку у сумі 61 467,57 гривень, яка не перевищує страхової суми (до змін ліміту страхової відповідальності страховика, п. 9.1 Закону).

Разом з цим, суд не наводить в обґрунтуванні рішення положення ст.988 ЦК України на спростування тверджень сторони позивача позаяк вказану норму виключено з ЦК України на підставі Закону № 1909-IX від 18.11.2021.

Задовольняючи в наведеній частині позовні вимоги суд зауважує, що відповідно до Постанови правління НБУ від 30.05.2022 №109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», затверджено розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою (з 01.07.2022): за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого, тобто, заявлена сума матеріальної шкоди не перевищує страхової суми.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України під час розгляду справи судом враховано правові висновки, здійснені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (пр.№14-176цс18), згідно з яким, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (пр. № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо вимог про застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання суд виходить з такого.

У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правовими висновками, здійсненими у Постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №761/6406/16-ц (пр.№61-34162св18), грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим доводи страхової компанії в цій частині є безпідставними.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Крім того, у п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, у межах позовних вимог з відповідача на користь позивача за період з 27.02.2023 по 08.05.2023, з урахуванням дати звернення до суду (71 день), підлягають стягненню: три проценти річних у сумі 358,70 гривень та інфляційні втрати у сумі 922,01 гривень. Вказана сума встановлена на підставі розрахунку, наданому стороною позивача, з яким погоджується суд, натомість, обґрунтованого контррозрахунку стороною відповідача не надано. Дата отримання заяви про страхове відшкодування з боку відповідача не спростована.

Стосовно доводів страховика з приводу стягнення пені на підставі ст.992 ЦК України, п.36.5 ст.36 Закону, відповідних вимог стороною позивача не заявлено.

Щодо тверджень відповідача про застосовність п.15,18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, враховуючи правовідносини, які склались між сторонами, зазначені норми не застосовуються. Відповідно, роз`яснення, наведені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" не є застосованими.

Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-74/0/4-13 від 16 січня 2013 має рекомендальний характер та не може бути покладений в обґрунтування певного судового рішення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Таким чином, враховуючи заявлені позовні вимоги, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних у сумі 358,70 гривень та інфляційних втрат у сумі 922,01 гривень як відповідальності за порушення грошового зобов`язання у строки, визначені п.36.2 Закону.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

За нормою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

За приписами п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 гривень підлягають стягненню з ТДВ СК «Кредо» на користь ОСОБА_1 в повному обсязі, з урахуванням ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Як видно з матеріалів справи, представником позивача у справі є адвокатка Шпіньова О.М., що надавала позивачеві професійну правничу допомогу на підставі ордеру від 09.05.2023 АХ №1125141, договору №01 про надання правової допомоги від 03.05.2023, укладеного між АО «Лєдаправо» в особі адвокатки Шпіньової О.М. та Альохіним М.В. Обсяг правової допомоги визначений п.1.1 договору. За положеннями п. 2.1 договір набирає чинності з моменту підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань. Крім того, згідно з п.3.1 договору за правничу допомогу, передбачену п. 1.1 договору, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду у сумі 5 600,00 гривень. Строк сплати за надані послуги визначений п. 4.1 договору.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, до позовної заяви доданий засвідчений підписами сторін договору акт виконаних робіт №1 із описом послуг від 04.05.2023 (10 годин складання позовної заяви по 560 гривень за годину, тобто, загальна сума дорівнює 5 600,00 гривень).

Відповідно до ч.3, 8 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Доказів на підтвердження сплати витрат на професійну правничу допомогу представникові позивача до матеріалів справи не надано.

Здійснюючи розподіл витрат між сторонами, суд наголошує на такому.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Зі змісту статей 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

Суд також враховує висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, пр.61-21442св19, відповідно до якого витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України).

За змістом ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, представника відповідача К.Грицина вважає, що із врахуванням малозначності справи, достатньою буде сплата 1 000,00 гривень для відшкодування витрат ОСОБА_1 на правову допомогу.

З урахуванням наведеного вище правового висновку суду касаційної інстанції, відсутність квитанції або іншого первинного документа на підтвердження внесення грошових коштів у сумі 5 600,00 гривень в рахунок сплати за правничу допомогу не усуває обов`язку відповідача відшкодувати дані судові витрати у повному обсязі.

Враховуючи наведене, долучені стороною позивача докази щодо надання правової допомоги позивачу адвокаткою Шпіньовою О.М. (щодо складання позовної заяви), наявний розрахунок та обсяг юридичних послуг, критерії, визначені цивільно-процесуальним законодавством, висловлені відповідачем заперечення (у відзиві), суд дійшов висновку про обґрунтованість розміру судових витрат, понесених стороною позивача. Відповідно, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 600,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 229, 245, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 275, 278-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування 61 467,57 гривень (шістдесят одна тисяча чотириста шістдесят сім гривень 57 копійок), 3 % річних у сумі 358,70 гривень (триста п`ятдесят вісім гривень 70 копійок) та інфляційні втрати у сумі 922,01 гривень (дев`ятсот двадцять дві гривні 01 копійка), тобто, у загальній сумі 62 748,28 гривень (шістдесят дві тисячі сімсот сорок вісім гривень 28 копійок).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1 073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу 5 600,00 гривень (п`ять тисяч шістсот гривень 00 копійок), тобто, у загальній сумі 6 673,60 гривень (шість тисяч шістсот сімдесят три гривні 60 копійок).

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», адреса місцезнаходження: 69068, м.Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд.34, .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 13.02.2024.

Суддя Л. А. Вайнраух