Провадження № 2/752/1551/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 лютого 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Ахмеяна Б.А.

в місті Києві в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

28.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ..

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 31.07.2010 року. Від шлюбу мають спільних дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою для розірвання шлюбу з відповідачем є різниця в поглядах на життя, відсутність почуттів, взаєморозуміння, довіри та поваги один до одного. З травня 2023 року ведуть окреме господарство, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет.

Стверджувала про неможливість відновлення сімейних стосунків, повідомила про відсутність майнових спорів, а також щодо місця проживання дітей. Просила шлюб розірвати, покласти на відповідача судові витрати в розмірі 6 073,6 гривень.

Провадження у справі відкрито 07 вересня 2023 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про часткове визнання позову, а саме в частині розірвання шлюбу. Заперечив вимоги позивачки відповідач у частині, що стосується відшкодування судових витрат на правничц допомогу у повному обсязі, не заперечив відшкодувати позивачці частину від розміру сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з позоваом. Справу просив розглянути за його відсутності.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально.

З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось.

Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам.

Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення.

З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на сплату судового збору, при зверненні до суду з позовом у розмірі 1 073, 60 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правилами статті 141 ЦПК України встановлено, що: судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи: 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

До складу витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, процесуальний закон відносить представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Компенсація витрат на правничу допомогу у цивільних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Оскільки законодавство більше не містить встановленого граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, питання розподілу витрат пов`язане виключно із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На підтвердження надання позивачу правничої допомоги в матеріалах справи міститься договір №30/23-ц від 21 липня 2023 року, укладений між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Черняк О.О.; ордер на надання правничої допомоги № 1431232, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4812/10 від 29 березня 2012 року, попередній (проміжків) розрахунок витрат часу на правову допомогу та її вартості до договору №30/23-ц від 25 липня 2023 року, платіжна інструкція Р24АD5920 щодо сплдати платником ОСОБА_1 на рахунок отримувача ОСОБА_5 5 000, 00 гривень (а.с.19-24).

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом Черняк О.О. позивачці ОСОБА_1 юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником процесуальних документів, ціну позову, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на правничу допомогу визначена у заяві у розмірі 5 000,00 грн є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести позивачка у цій справі про розірвання шлюбу.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, відсутність заперечень відповідача щодо зазначених позивачкою підстав для позову та визнання позову в частині заявлених вимог щодо розірвання їх шлюбу, обсягу фактично наданих позивачці послуг з правової допомоги, суд не приймає до уваги заперечень сторони відповідача, що вони не є обґрунтованими.

На думку суду, стягнення судових витрат, понесених позивачкою у вказаній справі у розмірі 5 000,00 грн. на правничу допомогу є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивачки, а також усунення відповідачем від вирішення питання щодо приведення у відповідність фактичним обставинам його шлюбних відносин з позивачкою, а тому розмір витрат на правничу допомогу 5 000, 00 грн. відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.

Враховуючи відсутність підстав для зменшення розміру суми судових витрат суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 000, 00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

З урахуванням задоволення позову, на підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073,60 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 104,110,112 СК України, ст.ст. 4,6,23,27,76,141,259,263 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 31 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 462 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого у встановленому законом порядку за адресою - АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 1 073, 60 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, 5 000, 00 грн. на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 6 073 (шість тисяч сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк