ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1377/24 Справа № 210/4689/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №214/4689/23 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року (суддя Чайкіна О.В., повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2023 року),

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, посилаючись на те, що з 17 липня 1992 року і по теперішній час вона працює у Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг». За час роботи на підприємстві відповідача, вона отримала хронічне професійне захворювання. Згідно довідки МСЕК від 04 жовтня 2016 року серії 12 ААА №043171 позивачці первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60%. Згідно довідки МСЕК від 04 жовтня 2016 року серії 10 ААА №034905 позивачці первинно встановлено третю групу інвалідності. Згідно довідки МСЕК від 05 липня 2022 року серії 12 ААА №060405 позивачці повторно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60% та первинно встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивачки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. Вважає винним у втраті працездатності відповідача. Просила суд у відшкодування моральної шкоди стягнути на її користь з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 500000,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 240000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 60000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Вважає, що оскільки предметом спору є стягнення грошової суми, розмір якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому суд порушив право відповідача на участь у судовому засіданні через свого представника. Посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву відповідач вважає, що підприємство не вчиняло будь-яких порушень законодавства про працю щодо позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням у останнього професійного захворювання. Вказує, що позивач свідомо працював в шкідливих та важких умовах праці, тобто вчиняв дії щодо погіршення власного стану здоров`я, чим сприяв розвитку хвороби. Також відповідач не погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, вважає його завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності та справедливості, а також сталій судовій практиці в аналогічних справах про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року без змін.

Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Гамей В.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку повідомлення.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача: з 17 липня 1992 року по 31 липня 1996 року - робітницею виробничих бань, з 31 липня 1996 року по 11 серпня 2006 року - машиністом крану (кранівником), з 11 серпня 2006 року по 30 липня 2014 року - машиністом крану металургійного виробництва, з 30 липня 2014 року по 10 листопада 2016 року - оператором посту управління, а з 10 листопада 2016 року по теперішній час - підсобним робітником (а.с. 7-8).

Відповідно до пункту 17 акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 25 липня 2016 року, причиною виникнення професійного захворювання позивачки ОСОБА_1 є: загальна вібрація: 102-105 дБ при ГДР 101 дБ, згідно пункту 12 акту встановлено, що позивачка пропрацювала на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 18 років. Пунктом 13 акту встановлено, що згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-11-3/3567 від 11 листопада 2014 року, підготовленої відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідсужби у Дніпропетровській області» та карт умов праці, умови праці ОСОБА_1 відноситься: по вібрації (загальній) до ІІІ класу 1 ступеня шкідливості. Згідно з пункту 19 акту вбачається, що неможливо встановити винних осіб, які є відповідальними за профілактику виникнення професійного захворювання у позивача через не однократну зміну керівництва підприємства (а.с. 9-10).

Згідно із випискою-епікризу із медичної картки амбулаторного, стаціонарного хворого ЦМЗ №3 №1227/286, виданої ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», позивачці встановлено такі професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулонейропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівні, стійким больовим компонентом (а.с. 17-18).

04 жовтня 2016 року позивачці ОСОБА_1 висновком МСЕК встановлено 60% втрати професійної працездатності (60% по вібраційній хворобі) та встановлено третю групу інвалідності первинно (а.с. 11-12).

05 липня 2022 року висновком МСЕК ОСОБА_1 встановлено 60% втрати професійної працездатності (60% по вібраційній хворобі) та встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 13-14).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, настання негативних змін у її житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до отримання травми, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи, звичайних повсякденних заняттях, виходячи із засад розумності та справедливості, тому вважав необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 240000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції за наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 липня 2016 року міститься висновок про наявність шкідливих умов праці позивачки, а саме: загальна вібрація: 102-105 дБ при ГДР 101 дБ, згідно пункту 12 акту встановлено, що позивачка пропрацювала на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 18 років, пунктом 13 акту встановлено, що згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-11-3/3567 від 11 листопада 2014 року, підготовленої відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідсужби у Дніпропетровській області» та карт умов праці, умови праці ОСОБА_1 відноситься: по вібрації (загальній) до ІІІ класу 1 ступеня шкідливості.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримання позивачкою професійного захворювання, що завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «АрселорМітгал Кривий Ріг», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів. У зв`язку з професійним захворюванням позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність у розмірі 60%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку тому, що причиною нещасного випадку є порушення позивачкою трудової та виробничої дисципліни, спростовуються статтею 13 Закону України «Про охорону праці» яка передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер професійних захворювань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності, безстроково.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманої виробничої травми, відсоток втрати нею професійної працездатності в розмірі вперше 60 % та встановлення ІІІ групи інвалідності, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Отже, з урахуванням того, що позивачці встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (240000,00 грн) не є завищеним та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Посилання представника відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, за пунктом 1 частини 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, про що зазначив в ухвалі про відкриття провадження.

Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2024 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста