Справа № 157/136/21
Провадження №2/157/8/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря судового засідання Данилюк Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення відповідача від права на спадкування після смерті їх батька ОСОБА_5 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, у тому числі з 32/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 зробив заповітне розпорядження, посвідчене Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області 02 листопада 2005 року за №237, за яким 32/100 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 заповів своєму сину ОСОБА_3 .

Водночас, спадкоємцем за іншим заповітом є позивачка ОСОБА_1 . Це заповітне розпорядження посвідчене Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області 13 березня 2009 року за №5.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16.12.2019 встановлено на підставі показів свідків, що відповідач ОСОБА_3 батьків не доглядав, за батьком постійно доглядала позивачка ОСОБА_1 , остання постійно перебувала біля батька, а до місця свого постійного проживання лише ходила, щоб приготувати їжу для своєї сім`ї. Окрім того, свідки пояснили й те, що відповідач ОСОБА_3 чинив ОСОБА_1 перешкоди по догляду за батьком, не надав коштів на його поховання. Проте, не було предметом дослідження та має бути враховано стан батька, зокрема його немічність, зумовлена тяжкою хворобою.

Будь-які намагання посприяти батькові внести зміни до заповіту або ж вирішити питання щодо обслуговування будинку слугували підставою для вчинення ОСОБА_3 агресивних та протиправних дій щодо позивачки. Зазначена обставина підтверджується вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області та письмовими відповідями поліції. Позивачка намагалася запросити до батька секретаря сільської ради, однак остання відмовилась прийти до спадкодавця. Мали місце неодноразові протиправні дії у вигляді обмеження спадкодавця. Вважає, що ОСОБА_3 не має права на спадкування, оскільки ухилявся від допомоги спадкодавцеві, створював гнітючу обстановку, всіляко перешкоджав вільному волевиявлення спадкодавця на момент посвідчення заповіту.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить суд усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом ОСОБА_5 , посвідченим Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області 02 листопада 2005 року за №237.

Позивач ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у заяві. ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_3 свого батька не доглядав, вчиняв щодо нього протиправні дії, знущався над ним. Увесь час, коли ОСОБА_5 був немічним та потребував сторонньої допомоги, саме вона здійснювала догляд за ним, тому вважає, що має право на частину спадкового будинку.

Відповідач ОСОБА_3 , його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали. ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за їх батьком лише вдень. Уночі, коли позивачка перебувала в себе вдома, до батька піднімався він або його дружина ОСОБА_6 . ОСОБА_5 самостійно не пересувався, увесь час перебував у їх спільному будинку, а тому відповідач не міг не здійснювати за ним догляду. Також зазначив, що були випадки, коли ОСОБА_1 взагалі не приходила до батька, хоча згідно з рішенням суду саме її призначили опікуном над недієздатним ОСОБА_5 . Просять у задоволенні позову відмовити.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні показали, що за ОСОБА_5 та ОСОБА_11 до дня їх смерті доглядала ОСОБА_1 . Відповідач про батьків не піклувався, крім того, перешкоджав позивачці здійснювати за ними догляд. ОСОБА_3 чинив насильство на батьками, встановив металеву огорожу біля вікна, якою закрив доступ сонячного світла у кімнату, де мешкав ОСОБА_5 . Водночас свідки зазначили, що безпосередньо очевидцями цих подій вони не були, дізналися про це зі слів ОСОБА_1 . Також вказали, що як і ОСОБА_1 перебувають із позивачем у неприязних відносинах. Свідок ОСОБА_7 також повідомив, що приблизно місяць сам доглядав батька, коли ОСОБА_1 перебувала на лікуванні.

Свідок ОСОБА_6 показала, що є дружиною ОСОБА_3 та проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 з 1986 року. Будинок поділений надвоє: 68/100 частин цього будинку належать її чоловікові ОСОБА_3 , решта 32/100 частин її свекрові ОСОБА_5 , які він заповів відповідачу. В розмовах батьки завжди говорили, що будинок заповідають ОСОБА_3 , а господарські будівлі ОСОБА_1 . Відповідач доглядав батька потайки від позивачки, оскільки вона одразу ж викликала працівників поліції. Коли ОСОБА_1 лягала на лікування в лікарню, то їм про це не повідомляла й ОСОБА_5 на деякий час залишався взагалі без догляду. Перешкод перед вікном у кімнату ОСОБА_5 відповідач не встановлював, навпаки вони за власні кошти замінили всі вікна в його частині будинку.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов безпідставний і до задоволення не підлягає.

У судовому засіданні встановлено, що батько сторін ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сошичне Камінь-Каширського району Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . На підставі свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 належало 32/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений Сошичненською сільською радою Волинської області 02 грудня 2005 року за реєстровим номером 237, згідно з яким належні йому 32/100 частин житлового будинку заповів ОСОБА_3 . Відповідність змісту заповіту дійсній волі спадкодавця та встановленим чинним законодавством вимогам до такого виду правочинів підтверджується рішенням Камінь-Каширського районного суду від 16 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійним.

Також суд встановив, що згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду від 30 березня 2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатним, а ОСОБА_1 призначено його опікуном.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 5 статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правило частини 5 статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до норм Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Крім того, в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу 2 частини 3 статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що позивач не довела належними й допустимими доказами того, що спадкодавець ОСОБА_5 потребував допомоги саме від відповідача ОСОБА_3 , а останній, у свою чергу, умисно ухилявся від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення його від права на спадкування. Саме ОСОБА_1 , згідно з рішенням суду, була призначена опікуном над своїм недієздатним батьком, а тому обставини його незадовільного утримання, про які зазначається у позові, свідчать саме про її неналежне виконання обов`язків опікуна.

Також позивач не довела фактів умисної протиправної поведінки відповідача по відношенню до спадкодавця, оскільки допитані в суді свідки, які підтверджували ці обставини, вказали, що не були очевидцями насильства ОСОБА_3 над своїм батьком, про це вони дізналися зі слів самої позивачки, яка, як і свідки, перебувають у неприязних відносинах з відповідачем, а тому такі показання суд не може прийняти як належні та достовірні докази.

Отже, суд не встановив ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю в його безпорадному стані. Позивач не навела переконливих доказів на підтвердження потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача. Лише при одночасному настанні зазначених обставин і доведенні таких фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналізуючи наведене вище, суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки підставою для усунення від права на спадкування на підставі частини 5 статті 1224 ЦК України є сукупність обставин, існування яких позивач не довела.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України залишає за позивачкою понесені нею витрати на сплату судового збору.

Керуючись статтями 5, 12, 76, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 1224 Цивільного кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ; відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення суду складено 29 січня 2024 року.

Головуючий: Б.С. Гамула