справа № 759/2695/23
головуючий у суді І інстанції Твердохліб Ю.О.
провадження № 22-ц/824/4448/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гапона Сергія Васильовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ГУ НП в Київській області, у якому просила стягнути з Державного бюджету України на її користь 25 744 грн 30 коп., з них: 10 000 грн моральна шкода; 15 000 грн витрати на правничу допомогу; 744 грн 30 коп. судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2022 року по справі № 367/2222/22; судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 26 червня 2022 року інспектор СРПП ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції Захаров В.М. склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 319369 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу ОСОБА_1 26 червня 2022 року о 22 год. 20 хв. у смт Гостомель по вулиці Ватутіна, 23 керувала автомобілем «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника Гапона С.В., скасовано постанову Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2022 року, провадження у справі закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частиною 1 статті 247 КУпАП.

Враховуючи обставини справи, незаконність притягнення до адміністративної відповідальності, наслідки, які настали та самі по собі є невиправданим втручанням у її права, а саме: виникнення обов`язку сплатити штраф у сумі 17 000 грн, факт позбавлення права керування транспортним засобом на 1 рік, а також час який вона була вимушена була витратити за захист своїх порушених прав (понад 4 місяці з 26 липня 2022 року до 01 грудня 2022 року) вважає, що справедливим розміром моральної шкоди є 10 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено завдання їй з боку відповідача матеріальної та моральної шкоди. А також, суд першої інстанції вказав на те, що боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гапон С.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності внаслідок незаконних дій працівників патрульної поліції, у зв`язку з чим була вимушена тривалий час доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні ПДР, залишив поза увагою наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1167 ЦК України, пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Зазначає, що до позовної заяви долучено докази матеріальних збитків, понесених позивачем при розгляді протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує, що незалучення до участі у справі Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не може бути самостійною підставою для відмови у позові про відшкодування шкоди.

Від представника відповідача - Кшемінської Ю.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року без змін.

Відзив мотивований тим, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

Позивач не надала належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до неї застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, а постановою суду провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито.

Також ОСОБА_1 не надано інформацію (документи) чим підтверджується факт заподіяння їй моральних страждань, не обґрунтовано заявлену суму у розмірі 10 000 грн.

За таких обставин, вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача грошового відшкодування моральної шкоди.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, слід зазначити, що КУпАП не врегульовано розподілу судових витрат. Питання розподілу судових витрат може бути вирішено під час оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в порядку адміністративного судочинства.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2022 року інспектор СРПП ВП № 2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції Захаров В.М. склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 319369 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника Гапона С.В., скасовано постанову Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2022 року, провадження у справі закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частиною 1 статті 247 КУпАП.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»№ 266/94-ВР від 01 грудня 1994 року (зі змінами та доповненнями, надалі по тексту - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється, у тому числі, підрозділами кримінальної та спеціальної поліції Національної поліції.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 1 указаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка у подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У наведених в пункті 5 статті 1 Закону № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (стаття 3 цього Закону ).

Зі змісту статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 цього Закону).

Колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Вказаний правовий висновок щодо того, що позивачем у цих справах повинна бути потерпіла особа, а відповідачем - Держава Україна в особі відповідного органу, висловлений також у пункті 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20 (провадження № 14-77цс21).

Державне казначейство України не може бути окремим відповідачем у цих справах, оскільки належним відповідачем у цих справах є Держава Україна як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 08 лютого 2022 року у справі № 201/10234/20).

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись з позовом про відшкодування моральної шкоди до суду, позивач вказувала, що співробітниками поліції їй була завдана моральна шкода, тому позивачем правильно визначено у якості відповідача ГУ НП в Київській області.

Разом з тим, позивачем помилково не включено до кола відповідачів Держава Україна.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідачем є особа чи Держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц) (пункти 36-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17

(провадження № 14-626 цс 18).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову тільки до одного відповідача - Головного управління Національної поліції. Оскільки, позивачем не правильно визначено коло відповідачів, суд не досліджує питання доведеності позовних вимог.

Разом з тим, позивач не позбавлений права, правильно визначивши коло відповідачів, звернутися до суду в загальному порядку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, за наслідками судового розгляду апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, що її подала.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гапона Сергія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська