Справа № 156/1355/23
Провадження № 2/156/70/24
Рядок статзвіту № 70
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Малюшевської І. Є.,

за участю секретаря судового засідання Киці Л. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду сел.Іваничі цивільну справу № 156/1355/23

за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Білецька Інна Миколаївна,

до ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Володимирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції та Орган опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради

про визнання батьківства

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Білецька І.М. ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

представник третьої особи Володимирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції - не з`явився,

представник третьої особи Органу опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради - не з`явився,

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

Позивач через свого представника звернувся до суду із даним позовом до відповідачки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він та відповідачка ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2021 року. До цього часу з 26.07.2007 року відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - ОСОБА_5 , який було розірвано рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 12.01.2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 народила дитину ОСОБА_7 . У свідоцтві про народження дитини серії НОМЕР_1 від 10.06.2008, виданим Виконавчим комітетом Мишівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, актовий запис №10, батьком дитини записаний ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 народила дитину ОСОБА_8 . У свідоцтві про народження дитини серії НОМЕР_2 від 14.03.2013, виданим Виконавчим комітетом Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, актовий запис №06, батьком дитини записаний ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 народила дитину ОСОБА_9 . У свідоцтві про народження дитини серії НОМЕР_3 від 07.11.2016, виданим Виконавчим комітетом Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, актовий запис №13, батьком дитини записаний ОСОБА_5 .

Згідно з рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 12.01.2021 року, яке набрало законної сили 12.02.2021 року, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Крім цього, рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 08.09.2023року, яке набрало законної сили 19.10.2023 року, виключено відомості про батька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо актових записів про народження дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Так, згідно заяви 22.11.2022 року ОСОБА_1 , діючи добровільно, без будь-якого примусу, враховуючи наявні теплі стосунки з дітьми, визнав себе батьком зокрема, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як стверджує позивач, в період часу з кінця 2007 року і до сьогодні він мав і має близькі стосунки з відповідачкою ОСОБА_13 .

Позивач ОСОБА_1 , дійсним заявляє те, що вкінці грудня 2022 року (а точніше 25 числа) йому стало відомо від ОСОБА_2 , що саме він являється батьком ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_1 дуже прикро, що відповідачка повідомила йому про ці обставини лише зараз.

У зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_2 на момент народження дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , батьком дитини вказано саме його, а не позивача - ОСОБА_1 . На даний час діти проживають з ним та ОСОБА_2 , вважають його батьком. Також у подружжя народилася спільна дочка ОСОБА_14 , у свідоцтві про народження якої ОСОБА_1 вказаний батьком.

Позивач ОСОБА_1 вважає доцільним набути юридичного статусу батька дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у зв`язку з чим звернувся в суд із цією позовною заявою.

ІІ. Позиція учасників справи

Представник позивача адвокат Білецька І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що, після повідомлення ОСОБА_2 ОСОБА_1 про той факт, що він є батьком дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , сторони ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) подали до органу ДРАЦС спільну заяву про визнання ОСОБА_1 батьківських прав щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Спочатку працівники органів ДРАЦС повідомляли їм, що на підставі такої заяви зможуть внести відповідні зміни до відомостей про батька дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки відомості про позивача, як про батька, щодо найменшої дочки ОСОБА_14 було внесено працівниками ДРАЦС без зауважень. Однак згодом в усній формі неодноразово категорично відмовляли і сторонам, і представнику. Працівники порадили звернутися з відповідним позовом до суду.

У зв`язку із матеріальною неспроможністю сторони не отримували повторні Свідоцтва про народження дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із змінами, внесеними відповідно до рішення Іваничівського районного суду Волинської області про виключення відомостей про ОСОБА_5 , як про батька. Також з цієї ж причини сторонами не заявлено клопотання про призначення генетичної експертизи у даній справі.

Такі обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Звертаючись до суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 керувався виключно інтересами його дітей.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позицію свого представника та зазначив, що його найменша дочка ОСОБА_14 запитувала у нього чому у неї з іншими братами і сестрами різні прізвища. Відтак, позивач бажає набути юридичного статусу батька дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що у 2007 році вони з ОСОБА_15 посварилася і припинили стосунки. Згодом вона вийшла заміж за ОСОБА_16 . ОСОБА_16 знав, що ОСОБА_10 не його син, однак признавав його за сина. Після народження дочки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 почав висловлювати докори та сумніви з приводу батьківства щодо дітей. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 припинили стосунки, роз`їхалися по будинках своїх батьків та деякий час не проживали разом, однак у зареєстрованому шлюбі перебували. Не розлучилися, бо батьки ОСОБА_16 були категорично проти. А вона в той час продовжила спілкуватися та підтримувати близькі відносини з ОСОБА_15 . Згодом вона дізналася, що вагітна. ОСОБА_16 вимагав перервати вагітність. Після народження ОСОБА_11 , вона просила ОСОБА_16 відмовитися від дитини, щоб записати на своє прізвище. ОСОБА_16 виявив бажання бути записаним батьком ОСОБА_11 , з метою набуття права на відстрочку, як багатодітний батько, оскільки на момент народження ОСОБА_11 вже почалася війна і він підлягав призову. Після смерті батьків ОСОБА_16 , подружжя розлучилося і фактично проживало окремо. Через певний час вона подала позов про стягнення з ОСОБА_16 на утримання дітей аліментів. Однак, ОСОБА_16 відмовився сплачувати аліменти мотивуючи тим, що діти не від нього. Через деякий час ОСОБА_18 почав помічати схожіть між ним на дитячих світлинах та ОСОБА_11 . Тоді ОСОБА_2 зізналася, що діти ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від ОСОБА_15 . Раніше ОСОБА_1 вона про це не повідомляла через гордість. З 2020 року по даний час вона, ОСОБА_18 та діти: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 проживають разом однією сім`єю; ОСОБА_17 проживає то з ними, то з батьком ОСОБА_5 . Діти запитують чому у ОСОБА_14 одне прізвище, а у ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 - інше.

Відповідачка стверджує, дочка ОСОБА_17 - дитина ОСОБА_16 , що підтверджено тестом ДНК, а ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 - діти ОСОБА_15 .

Позов визнала у повному обсязі та просила такий задовольнити, оскільки батьком ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є ОСОБА_1 .

Представник Володимирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції у судове засідання не з`явився. У матеріалах справи міститься заява начальника Володимирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Куницької А. від 31.01.2024 року про здійснення розгляду справи без уачсті представника відділу та відсутність заперечень проти визнання батьківства (а.с.39).

Представник Органу опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради у судове засідання також не з`явився. У матеріалах справи наявна заява начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради Думич І.О. від 16.01.2024 року про здійснення розгляду справи без її участі. Додатково зазначає, що ознайомившись з даною позовною заявою встанволено, що позов не суперечить інтересам ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а тому не заперечує щодо його задоволення (а.с.29).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 29.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження.

25.01.2024 року закрито підготовче провадження в даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 20.02.2024 року представники Володимирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції та Органу опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради не з`явилися.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Треті особи скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

З 26.07.2007 року відповідачка ОСОБА_19 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 .

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 10.06.2008 року встановлено, що батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.9).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 14.03.2013 року встановлено, що батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого 07.11.2016 року встановлено, що батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.8).

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 12.01.2021 року у цивільній справі № 156/1256/20, яке не скасоване та набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.12-14).

Відповідно до рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 08.09.2023 року у цивільній справі № 156/576/22, яке не скасоване та набрало законної сили, відомості про ОСОБА_5 , як про батька дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 виключено з відповідних актових записів про народження (а.с.15-18).

Як заявила у судовому засіданні представник позивача, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем сторони не зверталися в органи ДРАЦС з метою отримання повторних Свідоцтв про народження дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 із змінами, внесеними відповідно до рішення Іваничівського районного суду Волинської області про виключення відомостей про ОСОБА_5 , як про батька, адже такі послуги платні. Ціна повторної видачі одного Свідоцтва про народження дитини становить 700 гривень.

Із Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 28.10.2021 року судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_20 з 28.10.2021 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 02.11.2023 року ОСОБА_1 зареєстрований у буд. АДРЕСА_1 , однак фактично проживає у буд. АДРЕСА_2 в одноповерховому будинку належному його тещі - ОСОБА_21 . Склад сім`ї ОСОБА_1 такий: ОСОБА_2 - дружина, пасинок - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , падчериця - ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , пасинок - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , падчериця - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та дочка ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.11).

У матеріалах справи також наявна копія заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 22.11.2022 року про визнання ОСОБА_1 свого батьківства щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.10).

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що є біологічним батьком дітей.

На підтвердження того, що у позивача ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наявні родинні стосунки, як батька та його рідних дітей, позивач визнає їх своїми дітьми, а вони у свою чергу - його своїм батьком, до матеріалів справи долучено світлини в кількості 10 штук, які досліджені судом в судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Також позивач надав суду показання двох свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Так із показів свідка ОСОБА_24 слідує, що вона була односельчанкою ОСОБА_2 , коли остання проживала у с. Мишів з ОСОБА_5 . ОСОБА_2 вона давно і добре знає. Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_16 , коли почали запитувати інші, ОСОБА_25 їй говорила, що ОСОБА_11 - дитина не ОСОБА_16 , а ОСОБА_15 . У 2012 році ОСОБА_25 приїжджала до неї і розповідала, що з чоловіком ОСОБА_16 посварилися, і той казав, щоб ОСОБА_18 забирав ОСОБА_25 собі.

Вона була свідком відносин ОСОБА_15 та ОСОБА_25 : коли ОСОБА_5 був на роботі, ОСОБА_1 приїжджав та допомагав ОСОБА_25 обробляти городи.

Діти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 схожі на ОСОБА_15 . ОСОБА_1 дітей доглядає та дбає про них, як батько. Зі слів ОСОБА_25 їй відомо, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 однозначно є дітьми ОСОБА_15 .

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_26 суду показала, що діти ОСОБА_25 схожі до ОСОБА_15 . ОСОБА_18 дітей виховує, глядить, матеріально забезпечує і ставиться до них, як до рідних. Також раніше в селі люди говорили, що діти схожі з ОСОБА_15 . Неодноразово чула, що чоловік ОСОБА_25 говорив, що діти не його. Періодами ОСОБА_25 з ОСОБА_16 сварилися, мали суперечки. У період тяжких стосунків та конфліктних ситуацій ОСОБА_25 з ОСОБА_16 , ОСОБА_18 приїжджав до ОСОБА_25 . Коли ОСОБА_2 була вагітна, то говорила їй, що сама не знає від кого саме носить дитину. При цьому не визнавала ні що дитина від ОСОБА_5 , ні що від ОСОБА_1 . Згодом свідок вже сама бачила візуальну схожість дітей з ОСОБА_15 .

Відповідачка в судовому засіданні визнала позов та просила такий задовольнити.

V. Застосоване судом законодавство

За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Нормативними правилами частини 2 та 3 статті 5 Сімейного кодексу України закріплено, що Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч.1 ст.128 Сімейного кодексу України).

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч.3 ст.128 Сімейного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено), відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Щодо предмету доказування у даній категорії справі (встановлення походження дитини від певної особи), то Сімейний кодекс України будь-яких особливостей не визначає.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Одночасно суд враховує те, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, останній оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Згідно з висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 361/2653/15-ц доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19).

У Постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21 також вказано, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Тлумачення норм статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері та батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Під час вирішення спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

VI. Висновки суду

У цій справі про визнання батьківства предметом доказування є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком ( ОСОБА_1 ), і дітьми ( ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

Щодо визнання відповідачкою ОСОБА_2 позову суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (такий висновок сформулював Верховний Суд у постановах від 15 червня 2020 року у справі N 588/1311/17, від 15 липня 2020 року у справі N 524/10054/16). В даному випадку за обставин, викладених у позовній заяві, не досліджуючи інших обставин у цій справі, суд позбавлений можливості достеменно встановити відсутність обставин, які вказують на відсутність порушення закону або прав, інтересів інших осіб, а тому, враховуючи, що повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачкою позову.

По суті позову суд дійшов таких висновків.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження обставин, характерних для сімейних відносин, тобто що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний побут та вели спільне господарство (проживання в одному жилому приміщенні, мали спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо) у періоди до народження дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (наприклад акти, анкети, автобіографії, листівки, листи ділового та особистого характеру, особові справи, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб). Навпаки, показами свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_26 підтверджено той факт, що ОСОБА_1 проживав окремо, і лише в періоди погіршення подружніх стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , приїздив до останньої.

Також позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами вчинення ним будь-яких активний дій стосовно визнання ним батьківства щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з часу, коли він дізнався про своє батьківство і до кінця 2022 року. Тобто, позивачем не надано жодних доказів щодо наявності тісних відносин ОСОБА_2 як до народження дітей, так і після; спілкування, піклування, виховання, навчання, утримання та матеріального забезпечення дітей (наприклад анкети, заяви, довідки, характеристики дітей із садочка чи школи у яких були б наявні будь-які відомості про участь ОСОБА_1 у вихованні та навчанні дітей як батька, про характер відносин, який існував та існує між позивачем та дітьми, про прояв ОСОБА_1 батьківської турботи щодо дітей, систематичне надання ОСОБА_1 допомоги в утриманні дітей чи показання свідків, які безпосередньо сприймали ці факти).

Надана суду на підтвердження визнання ОСОБА_1 батьківства дітей спільна із ОСОБА_2 заява не є абсолютною для суду, та оцінюється у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Із наданих позивачем та досліджених в судовому засіданні сімейних фотографій неможливо встановити факт походження дітей від позивача, відносини які склалися між позивачем та дітьми та їх тривалість. До того ж ці світлини зроблені за останні роки спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і не можуть підтверджувати наявність будь-яких відносин між сторонами у роки, що передували народженню дітей. Такі фото не є безумовним доказом, що засвідчує походження дітей від позивача та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Аналізуючи покази свідка ОСОБА_24 суд дійшов висновку, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до народження дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не носили характеру сімейних, а спільний побут та спільне господарство були відсутніми.

Показання свідка ОСОБА_26 стосовно батьківства ОСОБА_1 є показаннями з чужих слів, оскільки здебільшого ґрунтуються на чутках та поясненнях інших осіб. Однак, суд бере до уваги показання даного свідка в частині того, що під час вагітності ОСОБА_8, ОСОБА_2 говорила свідку про свої сумніви щодо батьківства, тобто відповідачка сама не знає хто є батьком цієї дитини. Детальних пояснень щодо наявності тісних відносин між ОСОБА_25 та ОСОБА_15 свідком ОСОБА_26 суду надано не було, лише загальні висловлювання, які здебільшого ґрунтуються на слухах.

Таким чином, в ході допиту в судовому засіданні як свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_26 не вдалося здобути переконливі докази про батьківство ОСОБА_1 щодо дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Отже досліджені під час судового засідання докази у своїй сукупності не дають достатніх підстав стверджувати про біологічне батьківство ОСОБА_1 щодо дітей: ОСОБА_10 , 2008 року народження, ОСОБА_11 , 2013 року народження та ОСОБА_12 , 2016 року народження.

Разом з тим, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, №3451/05, §34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №399/1029/15-ц указано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Однак сторона позивача не клопотала про призначення експертизи у даній справі.

Також, на підтвердження того, що між позивачем та дітьми існують теплі сімейні стосунки стороною позивача клопотання про допит дітей не заявлялося.

Главою 5 Цивільного-процесуального кодексу регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Тому, під час вирішення позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів, досліджених доказів, суд виснував, що окрім показань одного свідка, на підтвердження доводів позивачем не надано інших доказів, які б поза розумним сумнівом доводили біологічне батьківство позивача, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову на підставі лише показань свідків.

Під час розгляду даної справи суд не може застосувати висновки, зокрема, викладені Верховним судом у постанові від 08.03.2023 року у справі № 205/5698/21 у зв`язку із тим, що у матеріалах справи відсутні належні і обґрунтовані докази (відомості), які засвідчують походження дітей від ОСОБА_1 та на підставі яких суд міг би встановити у сукупності наявність обставин, якими сторона позивача обґрунтовує свої позовні вимоги.

Одночасно суд не бере до уваги твердження представника позивача Білецької І.М. про неможливість врегулювання даного спору у позасудовому порядку зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутня довідка чи відповідь органу реєстрації актів цивільного стану про відмову чи неможливість внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану про народження дітей на підставі спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання батьківства.

VII. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанцією позивачем ОСОБА_1 сплачено 1 073,60 грн судового збору. Ураховуючи те, що за наслідками розгляду справи по суті суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, то судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 128, 129 СК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Володимирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції та Орган опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання батьківства - відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Представник позивача: адвокат Білецька Інна Миколаївна, ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Володимирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, , місцезнаходження: вул. Івана Франка, буд. 2А, м. Володимир, Волинська обл.;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради, , місцезнаходження: пр-т Дружби, буд. 27 м. Нововолинськ, Володимирський р-н, Волинська обл.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2024 року.

Суддя І. Є. Малюшевська