Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5352/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06.02.2024 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бора Ю.В., звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у період з 25.07.1998 року по 21.09.2005 року позивач та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 21.09.2005 року у справі №2-978/2005. Факт припинення сімейних відносин підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 23.01.2007 року, виданим Відділом ДРАЦС Виноградівського районного управління юстиції. Під час шлюбу позивачем і відповідачем було придбано нерухоме майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до положень ст.60 Сімейного кодексу України, а саме - квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки право власності на дану житлову квартиру було набуто відповідачем під час перебування у шлюбі, позивачка просить суд ухвалити рішенням, яким здійснити поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме:

виділити у приватну власність позивачки ОСОБА_1 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_1 ; виділити у приватну власність відповідача ОСОБА_2 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з невідомих суду причин в судове засідання не з"явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідач не подав.

Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй заяві.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що у період з 25.07.1998 року по 21.09.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Сімейне життя у сторін не склалося і рішенням Виноградівського районного суду від 21.09.2005 року у справі №2-978/2005, шлюб між сторонами розірвано.

Факт припинення сімейних відносин підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 23.01.2007 року, виданим Відділом ДРАЦС Виноградівського районного управління юстиції.

За час шлюбу подружжя набуло спільне майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Набуття речового права було оформлено на титульного власника (відповідача) шляхом укладення договору купівлі-продажу, який 11.07.2001 року було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Мезей Г.Я. за реєстровим №2754.

Оскільки спірне нерухоме майно було придбане в шлюбі за спільні кошти подружжя ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що таке майно слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Згоди про добровільний поділ майна між сторонами спору не досягнуто.

Технічну інвентаризацію спірного об`єкту нерухомості проведено.

Враховуючи, що суд визнав зазначену квартиру спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивачки про поділ спільного майна подружжя підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265,280, 281 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_4 , яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме:

- виділити у приватну власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 1/2 (одну другу) частину житлової квартири АДРЕСА_1 ;

- виділити у приватну власність ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , 1/2 (одну другу) частину житлової квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 12.02.2024.

ГоловуючийТ. Ю. Левко