Справа № 461/3150/22 Головуючий у 1 інстанції Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/3133/23 Доповідач в 2-й інстанції Мікуш Ю. Р.
Провадження № 22-ц/811/3132/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Салата Я.І.

З участю: відповідачки ОСОБА_1 , та представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 адвоката Матвійчук Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 456/3150/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 адвоката Матвійчук Галини Михайлівни на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 29 червня 2023 року та рішення Галицького районного суду м.Львова від 25 вересня 2023 року у справі за позовом адвоката Галича Павла Орестовича в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним договору дарування квартири та поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним договору дарування квартири та поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 24.06.2004 року у Бад Феслау, Республіка Австрія між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Об`єднанням відділень РАЦСу і відділень у справах громадянства Бад Феслау, земля Нижня Австрія, номер запису 001616/2022. За час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було набуто майно в Україні, а саме - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 вважає, що ця квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набута за час шлюбу між ним та ОСОБА_2 при поділі такої, частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру є рівними, а відтак при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за законом кожному з подружжя належить право власності на 1/2 частину спірної квартири. Інших домовленостей щодо зміни розміру часток у праві власності на спірну квартиру між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не існує. Позивач зазначає, що під час збору доказів для підготовки позовної заяви для подачі в суд, було з`ясовано той факт, що приватним нотаріусом Сироїд Г.І. Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області було посвідчено 26.10.2021 року договір дарування квартири, серія та номер 2303, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала своїй дочці ОСОБА_1 спірну квартиру АДРЕСА_2 і на даний час спірна квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Наведену обставину встановлено на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наданої у формі інформаційної довідки №301588851 сформованої 26.05.2022 року. ОСОБА_5 вважає, що вказаним договором дарування квартири порушено його право власності на спірну квартиру і такий договір дарування квартири слід визнати недійсним, оскільки спірну квартиру було набуто ним та ОСОБА_2 за час шлюбу, а тому така є спільною сумісною власністю подружжя та для розпоряджання таким майном необхідно взаємну згоду, однак письмової згоди на укладення договору дарування він не надавав. Тому позивач стверджує, що ОСОБА_2 при вчиненні оскаржуваного правочину не володіла необхідним обсягом повноважень на розпоряджання спільним майном, тому такий договір має бути визнаний недійсним. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 29 червеня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного сулду м.Львова від 29 червня 2022 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 25 вересня 2023 року позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір дарування квартири від 26.10.2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Галиною Іванівною та зареєстрований в реєстрі за №2303.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 40, 5 кв.м., яка складається з 2-х житлових кімнат, 2-х коридорів, кухні, 2-х балконів, ванної, туалету - об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 40, 5 кв.м., яка складається з 2-х житлових кімнат, 2-х коридорів, кухні, 2-х балконів, ванної, туалету.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 13397,40 грн.

Рішення та ухвалу про відкриття провадження у справі оскаржила представник ОСОБА_2 -адвокат Мативійчук Г.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з судовими рішеннями, вважає їх такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Стверджує, що провадження у справі відкрито з порушенням правил підсудності , оскільки позивач є громадянином Австрії і там проживає, а відповідачка ОСОБА_2 з 2004 року і по цей час також постійно проживає і працює в республіці Австрія , а місцем реєстрації в Україні є АДРЕСА_3 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що відповідачкою не надано доказів того, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, оскільки відповідачка надала суду підтверджуючі документи про наявність у неї офіційного заробітку в Австрії у період придбання нею спірного майна, сплати страхових внесків, рішення судів Австрії про розірвання шлюбу, в яких проаналізовано взаємини подружжя, зокрема недобросовісність позивача при набутті майна. Також судом не взято до уваги пояснення відповідачки про те, що нею були придбані майнові права, які згодом транспортувалися у об`єкт нерухомого майна-спірну квартиру, право власності на яку вона набула за рішенням органу місцевого самоврядування, а відтак предметом позову за умови доведеності позивачем його участі в придбанні спірної квартири могло б бути лише питання грошової компенсації за його частку у спільних грошових вкладеннях. Задовольняючи позов в частині визнання недійсним договору дарування, суд застосував норми ст.203,215,2016 ЦК України . проте такі могли бути застосовані до спірних правовідносин лише у випадку доведеності належними і допустимими доказами належність спірного майна до спільного сумісного майна подружжя. Знаючи про те, що позивач не приймав жодної участі в придбанні квартири в Україні позивач до початку розлучення в Австрії вже після укладення договору дарування квартири на користь дочки, фактично погодився з цим, підписавши 11.11.2021 року угоду сторін про розірвання шлюбу за взаємною згодою , в якій зазначив, що право власності на квартиру в Україні залишається за відповідачкою. Просить ухвалу та рішення суду скасувати, справу передати за підсудністю за місцем розгляду справи №3С9/22х та 3С11/22s в Окружний суд Бадена Республіки Автрія.

До апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 про відмову від позову.

В заяві просить прийняти відмову від позову та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що сторони досягли взаємної домовленості про поділ майна. Зазначає, що наслідки відмови від позову йому зрозумілі і відомі. Заява посвідчена нотаріусом та перекладена у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи з приводу поданої заяви про відмову від позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що така підлягає до задоволення.

Статтею 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до п.4 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно з частиною 2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

В суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу (ст.373 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.2 ст.373 ЦПК України, якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206,207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи що відмова від позову є правом позивача, у суду відсутні підстави не прийняти відмову позивача від позову, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови ОСОБА_3 від позову та, як наслідок цього, рішення суду першої інстанції слід визнати нечинним і закрити провадження у справі.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до вимог ст.142 ЦПК України та ст. 7 Закону України «Про судовий збір» відповідачці ОСОБА_2 слід повернути 50 відсотків сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з ч.9,10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись ст.ст.158,206,373,374,377,381,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції , -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_3 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним договору дарування квартири та поділ майна подружжя.

Визнати рішення Галицького районного суду м.Львова від 25 вересня 2023 року нечинним.

Провадження у справі за позовом адвоката Галича Павла Орестовича в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним договору дарування квартири та поділ майна подружжязакрити.

Повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 відсотків сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 10048,05 грн.(десять тисяч сорок вісім грн.. 05 коп.).

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 29 червня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Повний текст ухвали складений 12 лютого 2024 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк