ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/172/24 Справа № 932/5953/20 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі за кредитні кошти було придбано на ім`я відповідача транспортний засіб, а саме автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 .

Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у користуванні відповідача, оскільки вона не мала прав на користування транспортним засобом та не мала необхідності у використанні вказаного автомобіля. У червні 2019 року запропонувала відповідачу в порядку поділу спільного майна подружжя у позасудовому порядку сплатити їй половину вартості вказаного автомобіля, оскільки його придбано у шлюбі, а кошти, які виплачувалися для погашення кредитних зобов`язань здобувалися спільною працею та були спільною власністю їх сім`ї, проте відповіді на своє звернення вона не отримала.

Наразі їй стало відомо, що відповідач без її відома та згоди розпорядився автомобілем, а тому зобов язаний сплати компенсацію половини його вартості, визначену на підставі висновку експертного дослідження у розмірі 110000,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі частини вартості автомобіля у сумі 89950,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 899,50 грн.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано наявністю правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки спірний транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя, реалізований відповідачем у справі, а тому позивач має право на грошову компенсацію своєї частки у праві спільної сумісної власності. При визначенні розміру грошової компенсації суд першої інстанції взяв до уваги договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7139/17/001613 про продаж спірного майна за ціною 180000 грн., акт №1613 від 24 жовтня 2017 року про технічний огляд транспортного засобу та договір комісії № 1613 від 24 жовтня 2017 року про вчинення договору купівлі-продажу транспортного засобу за ціною 179900,00 грн., за вирахуванням розміру комісійної винагороди у розмірі 100,00 грн.

При цьому суд не прийняв посилання відповідача на те, що позивач отримала від нього свою частку грошової компенсації від продажу спірного рухомого майна, через ненадання останнім належних та допустимих доказів на підтвердження такого факту та припинення подружніх стосунків починаючи з липня 2017 року.

Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду змінити в частині визначеного судом розміру грошової компенсації вартості її частки автомобіля, збільшивши його розмір до 110000,00 грн. та судових витрат відповідно, збільшивши його розмір до 1134,50 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні цієї справи, судом першої інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження №61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження №61-8383св19), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018/св18).

Вказує, що вартість спірного майна що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи судом, отже, висновок експертного дослідження №8 від 12 травня 2020 року, складений судовим експертом Пильниковим Я.І., є належним та допустимим доказом. Незважаючи на це, судом першої інстанції був визначений розмір грошової компенсації на підставі договорів купівлі-продажу транспортного засобу та комісії разом з актом про технічний огляд транспортного засобу.

У відзиві на апеляційна скаргу ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2005 року, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2017 року. Вказаним рішенням суду встановлено, що шлюбні відносини сторін припинилися у липні 2017 року.

За час спільного проживання сторони придбали на ім`я відповідача рухоме майно - автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA А5, 2010 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 , який після припинення шлюбних відносин залишився у користуванні відповідача, та 24 жовтня 2017 року був відчужений ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу та комісії.

У червні 2019 року позивач надіслала відповідачу заяву, в якій запропонувала в порядку поділу спільного майна подружжя у позасудовому порядку сплатити їй половину вартості вказаного транспортного засобу, проте відповіді не отримала, та пізніше дізналася про те, що автомобіль без її відома та згоди був проданий відповідачем своєму брату ОСОБА_4 .

З 08 вересня 2020 року по теперішній час вказаний автомобіль зареєстровано за договором купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ 7142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області, за ОСОБА_5 , номерний знак автомобіля НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08 вересня 2020 року.

За правилами статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до положень частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

За правилами статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При вирішенні цієї справи судом першої інстанції встановлено, що транспортний засіб - автомобіль марки SKODA OCTAVIA А5 Ambiente, 2010 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1598 куб.см, номер кузова НОМЕР_1 , був придбаний подружжям за кредитні кошти під час шлюбу, отже, цей автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і презумпція віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя відповідачем не спростована.

Встановивши, що відчуження відповідачем спірного рухомого майна, відбулося після припинення фактичних шлюбних стосунків сторін, без повідомлення про це позивача та без отримання згоди останньої, як співвласника майна, суд першої інстанції за встановлених у справі обставин та відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують дійсну вартість спірного майна, дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів про наявність підстав для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача компенсації вартості частки спільного майна на користь позивача у розмірі 90000 грн. (без врахування розміру комісійної винагороди у розмірі 100,00 грн.)

Встановлено, що позивач у справі на підтвердження заявлених позовних вимог подала до суду висновок експертного дослідження, складений судовим експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, відповідно до якого середня ринкова вартість колісного транспортного засобу марки SKODA моделі OCTAVIA 1.6і 5dr (1Z) Ambiente 5MT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1598 см.куб., станом на момент проведення експертного дослідження складає 226900 грн. У наданому висновку не вказано про те, що експерта попереджено про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Статтею 89 цього Кодексу, зокрема, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки на дослідження експерту було надано заяву на проведення експертного дослідження та копію витягу з ЄДР МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 01 червня 2019 року, з якого власне і було встановлено технічні, якісні та кількісні показники досліджуваного об`єкту, колегія суддів дійшла висновку, що експерт визначив вартість спірного автомобіля без його дослідження лише на підставі порівняльного аналізу з урахуванням коефіцієнту ринку регіону.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наданий суду висновок не можна вважати належним доказом дійсної (ринкової) вартості автомобіля, а тому визначенню підлягає вартість транспортного засобу відповідно до наявного у матеріалах справи договору купівлі-продажу транспортного засобу у розмірі 180000,00 грн, за якою цей автомобіль був відчужений відповідачем на користь іншої особи.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертного дослідження №8 від 12 травня 2020 року про встановлення ринкової вартості транспортного засобу, складений судовим експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Пильниковим Я.І., є належним та допустимим доказом у справі та підлягає врахуванню при вирішенні питання про стягнення компенсації вартості частки спільного майна, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки експерт визначив вартість спірного автомобіля без його дослідження лише на підставі порівняльного аналізу з урахуванням коефіцієнту ринку регіону, який враховує відмінність поточних цін продажу та пропозиції до продажу у відповідному регіоні від цін з довідникової літератури. Таким чином, експерт був позбавлений можливості встановити дійсний стан транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу та встановити наявність пошкоджень транспортного засобу, саме на момент проведення експертного дослідження щодо встановлення дійсної вартості транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково встановлена дійсна ринкова вартість транспортного засобу за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2017 року, а не висновком експертного дослідження № 8 від 12 травня 2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки маючи у справі два різні визначення вартості транспортного засобу, для встановлення дійсної ринкової вартості транспортного засобу на час розгляду справи, сторони мали право на заявлення клопотання про призначення судом відповідної експертизи, однак своїм право ні в суді першої ні апеляційної інстанції не скористались.

Висновки суду першої інстанції не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених в апеляційній скарзі постановах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

М.Ю. Лопатіна