Номер провадження: 22-ц/813/1817/24
Справа № 521/3526/23
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Мирончук Н.В. 02 червня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 19.09.2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.05.2014 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами було розірвано.

Крім того, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 23.06.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини належного віку, щомісяця, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказував, що 24.09.2014 року, між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб, від якого народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, оскільки на його утриманні, крім ОСОБА_3 , ще є двоє дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то у ОСОБА_1 немає змоги сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.

Посилаючись на зазначене, а також на скрутне фінансове становище, проблеми на роботі, введення воєнного стану на території України, відсутність електроенергії через обстріли, заборону продовжувати працювати під час повітряних тривог, відсутність будь-яких доходів з березня місяця 2022 року, позивач просив зменшити розмір стягуваних аліментів з 1/4 частини з усіх видів заробітку на 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини належного віку, щомісяця, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позивача присутні декілька підстав для зменшення розміру аліментів: погіршення матеріального становища платника аліментів та наявність у платника аліментів інших дітей (всього на утриманні ОСОБА_1 на сьогоднішній день має трьох неповнолітніх дітей).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначає, що тимчасова відсутність офіційного доходу позивача або його низькій рівень (що є свідомим вибором позивача), наявність інших дітей, не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку нести відповідальність за виховання, навчання дитини та створення умов, необхідних для всебічного розвитку сина від першого шлюбу. Крім того, наразі апелянт сплачує по 1750 грн. на місяць, що у разі зменшення аліментів до 1/6 розміру доходів, буде в середньому становити 1167 грн., що є порушенням ч. 2 ст. 182 СК України.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2008 року по 23.05.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.05.2014 року у справі № 521/5644/14-ц (а.с. 11).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини належного віку, щомісяця, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12 13).

Станом на дату звернення до суду з позовом у ОСОБА_1 була відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується Розрахунком заборгованості виданим від 06.01.2023 року старшим державним виконавцем за виконавчим провадженням № 44432183 (а.с. 16).

24.09.2014 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_8 , від якого народились двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8 9, 10).

За змістом інформації з Державної фіскальної служби, наданої на запит державного виконавця №152105406, станом на 03.12.2022 року податковим агентом (роботодавцем) позивача є ТОВ «Мозер авто», на посаді керівника якого перебуває гр. ОСОБА_9 (а. с. 72 73).

З 01.06.2023 року ОСОБА_1 працює у ТОВ «Форвард Авто» на посаді технічного керівника, з окладом 7000 грн.

Згідно Довідки Форми ОК-7, від Пенсійного фонду України вбачається, що доходи ОСОБА_1 з часу ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів становлять:

-за 2014 рік 47129,69 грн.;

-за 2015 рік 59377,37 грн.;

-за 2016 рік 4094,91 грн.;

-за 2017 рік 6338,88 грн.;

-за 2018 рік 11313,64 грн.;

-за 2019 рік 29700,69 грн.;

-за 2020 рік 58449,92 грн.;

-за 2021 рік 72632,85 грн.;

-за 2022 рік 13000,00 грн. (а. с. 14 15).

Однак, як вірно вказано судом першої інстанції, не зважаючи на зазначені вище суми доходу, за цей період часу позивач періодично здійснював придбання об`єктів нерухомості.

Так, згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві власності належать:

- квартира за адресою: АДРЕСА_1 (придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 19.09.2018 року з ТОВ «КАДОР»);

- 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 (придбана на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 28.10.2020 року з ТОВ «КАДОР»);

- земельна ділянка для дачного будівництва площею 0,0488 га, за кадастровим номером: :02:002:0066 (придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2021 року).

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу він має двох дітей, а тому на його утриманні перебувають загалом троє неповнолітніх дітей, а також змінився матеріальний стан платника аліментів.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів зазначає, що визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку із тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Належних доказів погіршення свого матеріального стану ОСОБА_1 судам першої та апеляційної інстанцій не надано, оскільки наявна у матеріалах копія Довідки Форми ОК-7, згідно до якої позивач отримував, починаючи з 2014 року по 2020 рік, незначну суму доходів, не спростовує того факту, що за вказаний період часу у ОСОБА_1 були наявні фінансові можливості для придбання наступних об`єктів нерухомості: 19.09.2018 року - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; 28.10.2020 року - 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 19.02.2021 року - земельна ділянка для дачного будівництва площею: 0,0488 га, за кадастровим номером: :02:002:0066.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження інших дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, від 28.05.2021 року по справі №715/2073/20 .

Однак, дійшовши вірних висновків щодо вказаних обставин справи, судом першої інстанції необґрунтовано зазначено у оскаржуваному судовому рішенні, що при вивченні роздруківки з сайту «Судова влада України», наданої позивачем до позову, та інформації зі вказаного сайту вбачається, що позивач двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП: перший раз - 03.10.2016 року за те, що ОСОБА_1 у м. Одеса, керуючи автомобілем марки «HYUNDAI ACCENT», державний знак НОМЕР_1 , скоїв ДТП; другий раз 15.06.2021 року за те, що позивач 26.04.2021 року, керуючи автомобілем «LEXUS», в с .Малодолинське Одеської області допустив зіткнення з іншим автомобілем - оскільки вказані обставини не є предметом розгляду даної справи, а тому не могли бути прийняти до уваги судом у якості доказів, що підтверджують достатнє матеріальне становище позивача.

Аналогічно необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач у 2018, 2020, 2021 роках здійснював покупки нерухомого майна, незважаючи на те, що офіційний дохід ОСОБА_1 за своїм розміром не був суттєвим, і наведені факти можуть вказувати не на відсутність доходів, а на намагання ухилення від оплати податків, оскільки встановлення таких фактів не відноситься до повноважень суду першої інстанції, та не є предметом розгляду даної справи.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що у апелянта присутні декілька підстав для зменшення розміру аліментів: погіршення матеріального становища платника аліментів та наявність у платника аліментів інших дітей (всього на утриманні ОСОБА_1 на сьогоднішній день має трьох неповнолітніх дітей).

Посилання апелянта на те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у встановленому судом розмірі з огляду на низький рівень доходів, колегія суддів вважає не прийнятними з огляду на здоровий фізичний стан ОСОБА_1 , відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати та працевлаштуванням.

Окрім того той факт, що апелянт має на утриманні дружину та дітей від іншого шлюбу, не впливає на обов`язок позивача, як батька, надавати матеріальне забезпечення неповнолітній дитині від першого шлюбу.

Отже, доводи апелянта щодо неспроможності сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі, визначеному рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року, колегія суддів вважає не прийнятними, оскільки забезпечення належного рівня життя дитини є обов`язком батька.

Таким чином, колегія суддів виходить з того, що апелянт є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, що дає йому можливість матеріально утримувати дитину на рівні, встановленому вищевказаним судовим рішенням.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2023 року підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2023 року змінити шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе