Справа № 454/3746/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області, з участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування заробітку, втраченого у зв`язку з втратою працездатності внаслідок злочину,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом до відповідача Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області, свої вимоги мотивує тим, що 07.03.2006р. о 10:15год., він керуючи автомобілем марки «DAEWOO Lanos» р.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись за межами с. Сілець, Сокальського, а вданий час Червоноградського району, в напрямку м. Жовкви Львівської області автодорогою Т-0305 Володимир-Волинський Червоноград Жовква, на 75 км + 650м. вказаної автодороги, експлуатаційним утриманням якої займалося ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відповідно контракту № 1-МЕ від 31.12.2005р., укладеного з Службою автомобільних доріг у Львівській області, (в даний час Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області) на балансі якої вона знаходилась, наїхав на вибоїну у дорозі, що призвело до втрати керованості та стійкості автомобіля і, як наслідок, його викинуло за межі проїзної частини дороги, що призвело до зіткнення з деревом, яке росло з правої сторони дороги, по ходу руху автомобіля, та отримання позивачем тілесних ушкоджень. За даним фактом порушено кримінальну справу, за ст. 288 КК України, у зв`язку з порушенням правил, норм і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, що і привело до вказаної ДТП. Постановою Сокальського районного суду від 21.04.2008р. винним у скоєнні вказаного злочину визнано працівника ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_2 , якого звільнили від відповідальності у зв`язку з актом амністії. У ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджуються висновком № 396/06 судово-медичної експертизи від 19.10. - 10.11.2006р. та висновком №19 комісійної судово-медичної експертизи від 03.03.2022р. та як наслідок позивач втратив ліву руку. З вказаного часу позивач став непрацездатним, потребує постійного стороннього догляду і лікування, повністю втратив працездатність, що підтверджується висновком МСЕК. Рішенням МСЕК від 23.06.2006р. внаслідок вказаних травм отриманих 07.03.2006р., що привело до стійкого порушення функцій організму, позивача визнано інвалідом І групи від загального захворювання, з потребою постійного стороннього догляду. Сторонній догляд за позивачем продовжено і рішенням МСЕК від 03.07.2007р. та рішенням МСЕК від 26.06.2009р. В подальшому рішенням МСЕК від 16.06.2011р., окрім постійного стороннього догляду позивачу призначено і побутове обслуговування, а інвалідність першої групи встановлено безтерміново. Крім цього, згідно вказаного висновку МСЕК позивачу протипоказана важка фізична праця, емоційне навантаження, та переохолодження. Позивачу встановлена інвалідність першої групи підгрупи «Б». Позивач зазначає, що у нього фактично на 100% втрата стійкої працездатності, що підтверджено відповідним експертним висновком. Згідно п. 18 Постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ступінь втрати працездатності (у процентах) та потреби у додаткових видах допомоги в даному випадку повинні визначатися судово-медичною експертизою, оскільки МСЕК визначається лише ступінь втрати працездатності якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником (потерпілим) трудових обов`язків. Однак, відсотки втрати професійної або загальної працездатності при проходженні МСЕК для вставлення інвалідності позивачу не встановлювались у зв`язку з тим, що ушкодження здоров`я настало не на виробництві, а у побуті, і пов`язане із ДТП внаслідок злочинних дій іншої особи. Крім цього, звертає увагу на те, що відповідачем у справі має бути саме Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області (раніше - Служба автомобільних доріг у Львівській області), що стверджується не одним рішенням з приводу даних правовідносин між сторонами які набрали законної сили. Зазначає, що на момент ДТП, з 28.03.2003р. позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Визначення доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва, за умови отримання нею доходу, визначається в порядку передбаченому ст. 1198 ЦК, за умови, що такий дохід вона отримувала, що має бути підтверджено на підставі даних органу податкової служби. Тоді відшкодування шкоди визначалося б від доходу від такої підприємницької діяльності, якби він був більшим мінімальної заробітної плати. Протягом 2005р. та до моменту травмування при ДТП 07.03.2006р. позивач хоч і був ФОП, яким є і до сьогодні, але від своєї підприємницької діяльності доходів не отримував, оскільки фактично такої діяльності не вів, що підтверджується довідкою ДПІ у м. Червонограді. Відтак, виходячи з вищеназваних обставин позивач має право на відшкодування свого втраченого заробітку (доходу), внаслідок каліцтва та іншого ушкодження здоров`я, отриманого внаслідок ДТП з вини відповідача, з причин незадовільного експлуатаційного утримання дороги, через що і відбулася ДТП, виходячи із 100% втрати працездатності, та мінімальної заробітної плати, за весь період, і таке відшкодування шкоди повинен здійснити відповідач. До 07.07.2022р. позивачу згідно рішення Сокальського районного суду по справі №454/1422/20 такий втрачений заробіток вже відшкодований. Відповідно, за період з 08.07.2022р. по 31.08.2023р. на відшкодування позивачу такої шкоди, до стягнення з відповідача у користь позивача підлягає до стягнення сума в розмірі 91732,32 грн. втраченого заробітку (доходу). Просить суд стягнути з відповідача Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області у його користь 91732,32 грн. втраченого заробітку за період з 08.07.2022р по 31.08.2023р., збільшивши цю суму на день ухвалення рішення у справі. Стягувати з відповідача в його користь відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з втратою 100% працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, з моменту ухвалення рішення у цій справі, довіку та зміни законодавства та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області зокрема зазначив, що згідно наказу Державного агенства відновлення та розвитку інфраструктури України від 31.03.2023р. Службу автомобільних доріг у Львівській області перейменовано на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області. Позовних вимог не визнає та вважає такі безпідставними, оскільки 31.12.2005р. між Службою відновлення як замовником та ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» як підрядник, уклали контракт №1-МЕ на виконання робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування. Вказаний контракт діяв на момент настання ДТП та за належний стан автомобільної дороги відповідав ДП «Львівський облавтодор». Таким чином Служба відновлення виконала свої функції по забезпеченню безпечних умов дорожнього руху, шляхом укладення контракту з ДП «Львівський облавтодор» після укладення якого відповідальність за забезпечення безпеки дорожнього руху, ремонт доріг, належного утримання несе виключно підрядник ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Наводить приклад щодо визначення у аналогічних справах належним відповідачем ДП «Львівський облавтодор». Зазначає також про відсутність у Служби відновлення визначених деліктних зобов`язань щодо несення відповідальності перед позивачем за відшкодування шкоди внаслідок ДТП, що трапилася 07.03.2006р. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю, недоведеністю та необґрунтованістю.

У відповіді на відзив позивач зокрема зазначив, що Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області є належним відповідачем у даній справі, оскільки наявні судові рішень у цивільних справах за його позовами до цього відповідача з приводу стягнення матеріально та моральної шкоди, втраченого заробітку, стягнення додаткових витрат на сторонній догляд, додаткових витрат викликаних необхідністю санаторно-курортного лікування.

У письмовому поясненні від 11.01.2024р. позивач зазначив, що станом на 17.08.2023р. тобто день складання позовної заяви розмір втраченого заробітку становить 91 732,32 грн. за період 08.07.2022р. по 31.08.2023р. Та у позові позивач вказував, що такий розмір втраченого заробітку має бути збільшений на момент ухвалення рішення у справі. Позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, збільшивши розмір втраченого заробітку на момент ухвалення судового рішення. Додатково до суми 91 732,32 грн. втраченого заробітку станом на 31.08.2023р. цей розмір має бути збільшено з 01.09.2023р. по 11.01.2024р. і додатково становить 29 319, 35 грн. з розрахунку: 6700 х 4 місяців = 26 800 грн. за період з 01.09.2023р. по 31.12.2023р. 7100/31 (загальна кількість днів у січні місяці) х 11 днів = 2519,35 грн. та разом: 29 319,35 грн. Таким чином з період з 08.07.2022р. по 11.01.2024р. підлягають до стягненню 121 051, 67 грн. Також позивач просить стягнути в його користь судові витрати пов`язані з наданням йому правової допомоги в сумі 7500грн. що ним сплачені згідно долученої квитанції.

Представник позивача адвокат Бордюк М.Й. в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, згідно заявлених вимог позову просить стягнути з відповідача у його користь втрачений заробіток за період з 08.07.2022р. по 11.01.2024р. в сумі 121 051,67 грн. та в подальшому у розмірі мінімальної заробітної плати.

Представник відповідача Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги не визнає та у їх задоволенні просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами наявні правовідносини щодо відшкодування заробітку, втраченого у зв`язку з втратою працездатності внаслідок злочину, що безпосередньо врегульовуються ст. 1195 ЦК України, згідно ч.1 та ч.2 якої фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно змісту постанови Сокальського районного суду Львівської області від 21.04.2008р., 07.03.2006р. близько 10.15 год., ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Деу Ланос, р.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись за межами с. Сілець, Сокальського, в напрямку м. Жовкви Львівської області автодорогою Т-0305 Володимир-Волинський Червоноград Жовква, на 75 км + 650м. вказаної автодороги, експлуатаційним утриманням якої займалося ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» відповідно контракту № 1-МЕ від 31.12.2005р., укладеного з Службою автомобільних доріг у Львівській області, на балансі якої вона знаходилась, наїхав на вибоїну у дорозі, що призвело до втрати керованості та стійкості автомобіля і, як наслідок призвело до зіткнення з деревом, яке росло з правої сторони дороги, по ходу руху автомобіля, та отримання водієм тілесних ушкоджень.

Винним у вчинені даного злочину визнано працівника ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_2 , якого звільнили від відповідальності у зв`язку з актом амністії.

Також встановлено, що згідно наказу Державного агенства відновлення та розвитку інфраструктури України від 31.03.2023р. Службу автомобільних доріг у Львівській області перейменовано на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області.

Згідно висновку № 396/06 судово-медичної експертизи від 19.10. - 10.11.2006р. позивач в ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження як наслідок, втратив ліву руку.

Відповідно до рішення МСЕК від 23.06.2006р. внаслідок вказаних травм отриманих 07.03.2006р., що привело до стійкого порушення функцій організму, позивачу призначено І групи інвалідності від загального захворювання, з потребою постійного стороннього догляду за ним.

Відповідно до рішення МСЕК від 16.06.2011р., крім постійного стороннього догляду позивачу призначено і побутове обслуговування, а інвалідність першої групи, - безтерміново. Крім цього, за цим висновком МСЕК позивачу протипоказана важка фізична праця, емоційне навантаження, та переохолодження.

Також згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №19 від 03.03.2022р., зокрема втрата загальної працездатності ОСОБА_1 становить 100%.

Згідно п. 18 Постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ступінь втрати працездатності (у процентах) та потреби у додаткових видах допомоги в даному випадку повинні визначатися судово-медичною експертизою, оскільки МСЕК визначається лише ступінь втрати працездатності якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником (потерпілим) трудових обов`язків.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів належить компенсація витрат власниками транспортних засобів, якщо ДТП сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць тощо.

Згідно ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачає, що орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Згідно п.2.1 Положення про Службу автомобільних доріг у Львівській області, метою діяльності служби автомобільних доріг у Львівській області є організація утримання в належному стані та розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, створення умов для безпечного руху транспорту на них.

Згідно ч.1 ст. 24 Закону, власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях, залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Судом встановлено, що відсоток втрати позивачем працездатності при проходженні ним МСЕК не встановлювався оскільки ушкодження здоров`я настало не на виробництві, а у побуті, внаслідок ДТП.

Відсоток втрати позивачем працездатності визначений дослідженим висновком експертизи та становить 100%.

Також встановлено, що на момент ДТП, а саме з 28.03.2003р. позивач ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та продовжує бути зареєстрованим як ФОП, хоча жодної діяльності не здійснює.

Згідно ч.2 ст. 1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Визначення доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва, за умови отримання нею доходу, визначається в порядку передбаченому ст. 1198 ЦК, за умови, що такий дохід вона отримувала, що має бути підтверджено на підставі даних органу податкової служби. Тоді відшкодування шкоди мені б визначалося від доходу від такої підприємницької діяльності, якби він був більшим мінімальної заробітної плати.

Як встановлено судом, протягом 2005р. та до моменту ДТП - 07.03.2006р. позивач був зареєстрованим ФОП, яким є і до сьогодні, але від своєї підприємницької діяльності доходів не отримував, оскільки фактично такої діяльності не вів, що зокрема підтверджено дослідженим рішенням Сокальського районного суду від 07.07.2020р., що набрало законної сили.

Таким чином, враховуючи обставини справи, позивачу відшкодування спричиненої шкоди внаслідок завданого каліцтва у вигляді втраченого заробітку (доходу) має здійснюватися виходячи із розміру мінімальної заробітної плати.

Щодо тверджень представника відповідача Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області у відзиві на позовну заяву відносно покладення відшкодування спричиненої позивачу шкоди ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а не Службою відновлення, суд оцінює такі критично, оскільки дослідженими копіями рішень Червоноградського міського суду від 09.04.2010р., Апеляційного суду Львівської області від 31.03.2011р., ухвали ВССУ від 07.12.2011р. в справі № 2-230/2010, рішення Червоноградського міського суду від 25.06.2014р., ухвали апеляційного суду Львівської області від 05.02.2015р., ухвали ВССУ від 27.01.2016р. у справі № 459/5261/13, рішення Червоноградського міського суду від 11.05.2016р, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 21.01.2016р. та рішення Сокальського районного суду по справі №454/1422/20 від 07.07.2022р. встановлено, що предметом розгляду у таких було стягнення матеріальної та моральної шкоди, втраченого заробітку, стягнення додаткових витрат на сторонній догляд, додаткових витрат викликаних необхідністю санаторно-курортного лікування та відповідачем у таких являється Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області, яка раніше найменувалась Служба автомобільних доріг у Львівській області.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших прав, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, в ході розгляду даної справи не підлягають доказуванню обставини щодо факту належного відповідача у даній справі саме Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області.

Відповідно, позивач має право на відшкодування втраченого заробітку (доходу), внаслідок каліцтва, отриманого в наслідок ДТП з вини відповідача - Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області, з причини незадовільного експлуатаційного утримання дороги, із врахування 100% втрати працездатності, та мінімальної заробітної плати.

Щодо обсягу відшкодування, судом досліджено наведений позивачем розрахунок за період з 08.07.2022р. (період до якого стягнуто втрачений заробіток за попереднім рішенням суду) по 11.01.2024р. (дату ухвалення рішення у справі) в сумі 121 051,67 грн. із врахуванням розміру мінімальної заробітної плати у відповідний період, відповідно, дана вимога позивача є підставною, а саме щодо стягнення із відповідача вказаної суми та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Також в ході розгляду справи встановлено, що позивачу безтерміново встановлено І групу інвалідності та загальна втрата його працездатності становить 100%, відповідно позовна вимога щодо подальшого стягнення із відповідача в користь позивача відшкодування втраченого заробітку в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, з моменту ухвалення рішення у справі, довіку та зміни законодавства є підставною та підлягає задоволенню.

Крім цього, згідно статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

З урахуванням викладеного вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У позовній заяві та письмових поясненнях позивач ОСОБА_1 просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 7500грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надав Договір на правову обслуговування від 09.08.2023р., детальний опис виконаних робіт від 10.01.2024р., акт про прийняття-передачу наданих послуг від 10.01.2024р., квитанцію від 29.09.2023р. згідно якої позивачем сплачено адвокату 7500грн. за надану правову допомогу.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 137,141 ЦПК України, із врахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, часу їх виконання, складності справи, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу в сумі - 7500грн., а також в дохід держави судовий збір в сумі 1210,51грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області в користь ОСОБА_1 121051 (сто двадцять одну тисячу п`ятдесят одну)грн. 67коп. втраченого заробітку за період з 08.07.2022р. по 11.01.2024р.

Стягувати з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області в користь ОСОБА_1 відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з втратою 100% працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, з моменту ухвалення рішення у даній справі, довіку та зміни законодавства.

Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області в користь ОСОБА_1 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. понесених витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області в дохід держави 1210 (одну тисячу двісті десять) грн. 51коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області, , місце знаходження м.Львів, вул. Володимира Валикого, 54.

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Головуючий: Т. В. Струс