РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 565/860/22

Провадження № 22-ц/4815/284/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Мороз А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють

самостійних вимог на предмет спору:

- Служба у справах дітей виконавчого комітету

Вараської міської ради;

- Виконавчий комітет Вараської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2023 року (ухвалене у складі судді Зейкана І.Ю.; повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вараської міської ради, Виконавчий комітет Вараської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

28 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.08.2019 року у справі № 565/1208/19.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020 року у справі № 565/511/20 визначено місце проживання сина разом з відповідачкою.

В період проживання дитини з матір`ю, остання постійно залишає їхнього сина без нагляду на інших сторонніх осіб, що змушує його здійснювати пошуки сина для побачення з ним.

Зі слів сина, йому стало відомо, що під час проживання з матір`ю, остання постійно ображає його та б`є кулаком у живіт. Крім того, відповідач протягом 2021 - 2022 року виїжджала за межі України, де перебувала більше трьох тижнів, залишаючи сина на сторонніх для нього осіб.

Відповідач ОСОБА_2 в період з 30.05.22 до 20.06.22 без його дозволу виїхала разом із сином до м. Дубаї в Об`єднаних Арабських Еміратах . Після повернення сина з Дубай , його поведінка кардинально змінилась. Син став тривожним, закритим, дратівливим, постійно перебував у страху та почав виявляти агресію щодо відповідача, відмовляючись бути разом з нею. У зв`язку з цим він звернувся до практичного психолога ОСОБА_5 . На прийомі у психолога ОСОБА_6 повідомив, що перебуваючи у м. Дубай він зазнав сексуального насильства. Зокрема, невідомі йому особи показували статеві органи, плювали йому в обличчя, ображали та торкались статевими органами до обличчя сина та його рота. Зі слів сина, йому стало відомо про те, що відповідачу було відомо про такі дії, відносно сина, а після того як син заявив мамі про вчинення відносно нього описаних дій, остання його побила.

Вважав, що подальше проживання дитини з матір`ю буде шкодити моральному та фізичному стану дитини, загрожувати його життю.

Просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_6 разом з ним.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що для збереження розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі доцільним є залишити без змін місце проживання дитини ОСОБА_7 разом з матір`ю ОСОБА_2 , визначене рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020 року.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вирішення питання місця проживання дитини у 2020 році в цивільній справі №565/511/20 було здійснено Кузнецовським міським судом Рівненської області з грубим порушенням вимог ч. 4, 5 ст. 19 СК України, відповідно до якої при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Довідкою практичного психолога ОСОБА_5 від 20.07.2022 року, протоколами індивідуальної психологічної діагностики від 20.07.2022 року

поясненнями свідка - практичного психолога ОСОБА_5 , довідками №32 та №33 від 25.07.2022 року та № 69 від 02.11.2022 року КУ "Сарненський інклюзивно-ресурсний центр" підтверджено те, що син зазнав фізичного та сексуального насильства у м. Дубаї.

Крім того, вказаними доказами підтверджено негативне та агресивне ставлення сина до матері - відповідачки ОСОБА_2 .

Заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та можливого порушення прав неповнолітньої дитини від 12.09.2022 року підтверджує те, що з 09 вересня 2022 року відповідач забрала сина зі школи і з того часу з дитиною він не бачився, не говорив з ним, втратив зв`язок з сином аж до моменту коли сина було опитано у судовому засіданні 23 листопада 2022 року коли він зміг побачити свою дитину.

Акт оцінки потреб сім`ї з 30.08.2022 року по 07.09.2022 року та висновок складений Вараським міським центром соціальних служб вказує про відкрите та неприховане негативне ставлення сина до матері.

Акт служби у справах дітей від 07.10.2022 року, від 11.10.2022 року, від 12.10.2022 року, лист № 7400-817-02-10-22 від 17.10.2022 року служби у справах дітей підтверджують факти завдання сину тілесних ушкоджень та спростовують висновок суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази заподіяння сину тілесних ушкоджень.

Лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-37822/0/15-22 від 06.12.2022 року підтверджує те, що відповідачка в період з 01.01.2021 року по 06.12.2022 року 105 днів була за межами України без сина. В цей період, ОСОБА_6 залишався на території України на вихованні і проживанні в інших осіб. У такий період він не знав де син та з ким він.

Вказує, що Висновок виконавчого комітету Вараської міської ради від 29.12.2022 №488-РВ-22 "Про затвердження висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 " є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам ОСОБА_6 .

Додає, що судом не враховано можливої спільної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

29 січня 2024 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність оскаржуваного рішення.

Вказує, що ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення посилається на те, що сип ОСОБА_6 зазнав фізичного та сексуального насильства в м.Дубаї ОАЕ, що на думку апелянта підтверджується аналітичною довідкою практичного психолога ОСОБА_5 , протоколами індивідуальної психологічної діагностики, поясненнями самої ОСОБА_5 та довідкою, виданою Сарненським інклюзивно-ресурсним центром.

Однак таке твердження апелянта є виключно його уявою, яка нічим не підтверджується.

В аналітичній довідці ОСОБА_5 зазначається, що дані, виявлені психологом, потребують обстеження спеціалістами для їх спростування або підтвердження.

Також у довідці Сарненського інклюзивно-ресурсного центру зазначається, що ОСОБА_6 на той час мав внутрішню напругу, нестабільний психологічний стан.

Така поведінка ОСОБА_6 викликана саме протиправними діями ОСОБА_1 , які проявилися в тому, що останній протиправно забрав сина до себе та утримував його там з 18 липня 2022 року по 06 вересня 2022 року, не надаючи їй можливості бачитися з сином. Така примусова зміна місця проживання ОСОБА_6 вплинула на його психоемоційний стан, внаслідок чого син був психологічно напруженим.

Пояснює, що з моменту свого народження дитина постійно проживала разом з нею та після повернення сина від позивача з 06 вересня 2022 року ОСОБА_6 постійно проживає з нею.

Під час відвідування дитиною ДНЗ ясла-садок №6 Вараської міської ради навчальним та виховним процесом займалася виключно вона: приводила дитину до садка та забирала додому, цікавилася поведінкою дитини, її розвитком та навчанням, брала участь з ОСОБА_6 у виставах, які проводилися в садку, підтримувала постійний зв`язок з вихователями.

Коли ОСОБА_6 був ослаблий після хвороб, вона наймала няню, яка в такі періоди була з ОСОБА_6 та проводила різноманітні навчання.

За весь час проживання разом з сином ОСОБА_6 вона одноособово піклується про стан здоров`я дитини, постійно контактуючи з лікарем під час захворювань дитини.

На підтвердження належного виконання нею батьківських обов`язків з виховання, забезпечення всім необхідним, належним утриманням сина є велика кількість відеозаписів, які додані до відзиву на позовну заяву.

Всі суперечки, які виникають між нею та ОСОБА_1 , виникають саме через звинувачення її в тому, що вона отримує аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , які, на думку позивача, використовує неналежно.

На спростування цього, 18 липня 2022 року Служба у справах дітей Виконавчого комітету Вараської міської ради прийняла висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, згідно якого вона забезпечує індивідуальні потреби дитини, надавши для ознайомлення підтверджуючі документи цього, та забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів (підтверджуються відповідним висновком, копія якого додана до відзиву на позовну заяву).

У судовому засіданні син ОСОБА_6 був допитаний, за відсутності сторін, з приводу обставин, описаних ОСОБА_1 в позовній заяві.

В судовому засіданні син ОСОБА_6 вказав, що жодного факту фізичного та сексуального насильства під час відпочинку в м.Дубаї а ОАЕ не було, такого батькові не казав. Також це підтверджується відеозаписами які знаходяться в матеріалах справи, на яких ОСОБА_6 вказує, що це не правда.

Дитина повідомила суду, що бажає проживати з нею та не бажає проживати з батьком.

Апелянт у своїй скарзі також посилається на тілесні ушкодження у вигляді двох синців на руках сина, однак дані синці не спричинені дитині в побуті, а отримані дитиною можливо на секції боротьби, на яку дитину записав сам ОСОБА_1 .

З приводу поведінки батька, як по відношенню до неї, так і до сина, вона долучила до матеріалів справи відеозаписи, з яких вбачається як ОСОБА_1 виражається нецензурною лайкою в присутності сина, ображає її, погрожує розправою.

Така поведінка батька не відповідає якнайкращим інтересам сина, а навпаки внесе в розвиток дитини жорстокість, грубість, зверхність.

Син ОСОБА_6 мав ознаки дезадаптації після того як ОСОБА_1 забрав дитину до себе та примусово утримував її за місцем свого проживання.

Апеляційна скарга також містить незгоду з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Вараської міської ради за №488-РВ-22 від 29 грудня 2022 року, яким зазначено недоцільність визначення місця проживання нашої малолітньої дитини за місцем проживання батька.

ОСОБА_1 вказує, що члени виконавчого комітету не зустрічалися з сторонами, не досліджували умови проживання, а лише формально затвердили висновок про недоцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

На спростування цього вказує, що як вона так і позивач неодноразово були як під час слухання питання комісією з питань захисту дітей, так і під час засідання виконкому, висловлювали свої думки та подавали докази з приводу їх життя.

Також представники служби у справах дітей виконавчого комітету Вараської міської ради, які приймали участь в цій справі, брали участь в комісії з питань захисту прав дитини та під час засідань органу опіки та піклування, висловлюючи свої думки.

Вказує, що має у власності квартиру АДРЕСА_1 , де вони проживають з сином.

Працює інженером групи нормоконтролю відділу документації ВТС ВП "Рівненська АЕС", що підтверджується характеристикою та відповідною довідкою, які додані до відзиву на позовну заяву.

Проте жодні докази, які можуть характеризувати особу позивача ним не подано.

Доводи позивача щодо залишення дитини на сторонніх осіб не відповідають дійсності.

Коли вона перебуває на роботі, то син може тимчасово перебувати зі своєю бабусею, або з нянею.

Дійсно, протягом 2021-2022 років вона перебувала за кордоном з певною періодичністю, у зв`язку з її роботою в якості перекладача.

Додає, що проживання сина ОСОБА_6 з нею забезпечить якнайкращі інтереси дитини.

Жодної причини для її розлучення з дитиною немає.

Дане твердження узгоджується з характеристикою дитини, яка виконана 31 жовтня 2022 року психологом-консультантом, кандидатом психологічних наук, доцентом кафедри практичної психології та психодіагностики ВНУ імені Лесі Українки, Іриною Грицюк , в якій остання серед іншого виокремила, що в ОСОБА_6 на тата є образа за те, що він чинить з мамою та хоче його забрати. ОСОБА_6 чітко визначає, що він хоче жити з мамою. Дитині потрібен емоційний спокій. Важливо визначити місце проживання дитини. Для дитини важлива постійність, структурованість. Дитина в такому віці повинна проживати з матір`ю, в той час може мати контакти з татом

Просить суд про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16 серпня 2016 року Кузнецовським міським відділом ДРАЦС ГТУ юстиції у Рівненській області.

Копією рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.09.2019 у справі № 565/1208/19, яке набрало законної сили 19.09.2019 підтверджується, що шлюб укладений між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020 року у справі № 565/511/20, яке набрало законної сили 21.07.2020 року, визначено місце проживання ОСОБА_7 за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , до досягнення ним 14 років.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом правових позиції Верховного Суду, викладених у тому числі у постановах від 30.03.2021 року (справа № 542/1428/18), від 22.03.2023 року (справа № 757/13688/21-ц), визначене судом місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку у разі зміни відносин між батьками та виникнення інших істотних обставин.

ОСОБА_7 такими істотними обставинами вважає те, що дитина зазнала сексуального насильства під час відпочинку з відповідачем у м. Дубай, ОАЕ, у період з 30.05.2022 року до 22.06.2022 року, також факт залишення відповідачем дитини без нагляду на інших сторонніх осіб, заподіяння дитині тілесних ушкоджень відповідачкою та її матір`ю ОСОБА_10 , а також бажання дитини проживати з ним, а не з матір`ю.

У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час заслуховування думки дитини ОСОБА_7 у судовому засіданні суду першої інстанції, останній повідомив, що під час відпочинку з мамою у м. Дубаї мама залишала його не надовго з двома чоловіками в готелі. Чоловік просто сидів у готелі, інколи виходив. Також, чоловік пропонував йому з`їсти яблуко і він його з`їв.

Будь-яких доказів про те, що під час такого перебування з чоловіками малолітній ОСОБА_7 зазнав психологічного чи фізичного насильства, або при цьому були порушені будь-які права чи інтереси до суду не надано.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що сина ОСОБА_7 залишала приблизно на 1,5 год у денну пору доби з власником апартаментів та його дружиною, з якими у неї склались довірливі відносини. З іншими особами його не залишала.

На відеофайлах від 26.09.2022 року на оптичному диску (а.с. 148 т.1), та від 22.06.2023 року на оптичному диску (а.с. 77 т. 2), зафіксовані висловлювання малолітнього ОСОБА_7 під час спілкування з позивачем та відповідачем, на яких він спростовує факти фізичного та сексуального насильства щодо нього.

Єдиними доказами того, що малолітній ОСОБА_7 зазнав сексуального та фізичного насильства у м. Дубай, під час відпочинку у період з 30.05.2022 до 22.06.2022 є копія протоколу індивідуальної психологічної діагностики від 20.07.2022 (а.с. 94 т.1), протокол індивідуальної психологічної бесіди з дитиною від 20.07.2022 (а.с. 95 т.1), які складені практичним психологом ОСОБА_5 , яка підтвердила обставини, викладені у зазначених документах, надаючи показання як свідок.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи протокол індивідуальної психологічної діагностики від 20.07.2022 (а.с. 94 т.1), протокол індивідуальної психологічної бесіди з дитиною від 20.07.2022 (а.с. 95 т.1), які складені практичним психологом ОСОБА_5 , суд бере до уваги, що фактичні дані, викладені у вище зазначених документах та показаннях свідка ОСОБА_5 походять від пояснень малолітнього ОСОБА_7 , які були надані психологу в період проживання малолітнього з батьком.

Як зазначено у висновку судового експерта-психолога Рівненської Філії судово-психіатричних експертиз ДУ "ІПСПЕМН МОЗ України", що проведена на підставі ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.09.2022 року про призначення експертизи у справі, на бесіді з експертом, що проведена під час клінічного дослідження ОСОБА_7 останній повідомив експерту, що жодного насильства щодо нього вчинено не було (а.с. 124 зворот, т. 2).

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 також заперечив факт фізичного або сексуального насильства щодо нього під час відпочинку у м. Дубай.

Жодних беззаперечних доказів на підтвердження факту того, що син сторін ОСОБА_6 зазнав сексуального насильства під час відпочинку з матір`ю у м. Дубай, ОАЕ у період з 30.05.2022 року до 22.06.2022 року, позивачем не надано, а судом не встановлено.

Відповідно до копії листа Служби у справах дітей Виконавчого комітету Вараської міської ради від 17.10.2022 року (а.с. 224 т.1), інформовано начальника Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про те, що 07.10.2022 року в приміщенні служби у справах дітей ОСОБА_1 повідомив працівникам, що 06.10.2022 року зі слів сина ОСОБА_7 стало відомо, що його била бабуся по лінії матері ОСОБА_10 , показавши синці на ліктьових кістках обох рук.

11.10.2022 року під час візиту в сім`ю ОСОБА_2 , комісією проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_7 , зі слів якого з`ясовано наступне. На запитання чи не б`ють тебе, ОСОБА_6 відповів, що баба, а коли - повідомив, що у садочку. Також хлопчик пояснив, що під час підготовки домашніх завдань він олівцем попав бабусі в око, при цьому посміхався, дивлячись на свою матір. Малолітнього ОСОБА_7 оглянуто в присутності його матері ОСОБА_2 та виявлено на ліктьових кістках обох рук синці, які за зовнішніми ознаками подібні на стискання пальцями обох рук.

Ці обставини підтверджуються копіями досліджених у судовому засіданні копій актів служби у справах дітей від 07.10.2022 (а.с. 215 т. 1), від 11.10.2022 (а.с. 216 т.1), від 12.10.2022 (а.с. 217 т.1). Інших належних, достовірних та допустимих доказів заподіяння тілесних ушкоджень дитині ОСОБА_7 до суду не надано.

Разом з тим, зі змісту копії акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 12.10.2022 (а.с. 218-219 т.1), малолітньому ОСОБА_7 проживати у сім`ї матері ОСОБА_2 безпечно.

Жодних доказів жорстокого поводження з дитиною ОСОБА_2 , з якою проживає дитина позивачем не надано, а судом не встановлено.

Таким чином, позивачем не доведено наявності підстав для зміни, визначеного рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020 року у справі № 565/511/20 місця проживання дитини ОСОБА_7 разом із матір`ю.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності визначення вищезазначеним рішенням суду місця проживання дитини разом із матір`ю, за умови відсутності відповідного висновку органу опіки та піклування не заслуговують на увагу.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.06.2020 року у справі № 565/511/20 набрало законної сили та є обов`язковим, а тому його оскарження в даному спорі є неможливим.

Рішенням виконавчого комітету Вараської міської ради від 29.12.2022 року № 488-РВ-22 затверджено висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його батька ОСОБА_1 (а.с. 46, т. 2).

Приймаючи рішення про визначення місця проживання дитини судом виконано вимоги ст. 19 СК України щодо обов`язкової участі органу опіки та піклування у такому спорі та досліджено поданий ним висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідачка ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином апеляційним судом відхиляються, оскільки вказане питання вже було предметом розгляду в судах і не знайшли свого підтвердження.

Так, рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Вараської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дитини задоволено частково.

Встановлено наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- два будні дні з 17 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. щотижня у вівторок і четвер;

- кожні перші, треті вихідні місяця з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька;

- кожен день народження дитини, а саме 08 серпня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.;

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за два дні до зустрічі батька з дитиною обмінюватися інформацією щодо фактичного місця проживання та перебування дитини, враховуючи при цьому стан здоров`я малолітнього ОСОБА_7 , розпорядок дня та інші обставини, що мають значення для організації побачень з ним;

- у разі, якщо побачення не відбулося у визначений день та час повністю або частково з поважних причин, цей час переноситься на інший зручний для дитини та батька час та день.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою колегії суддів Рівненського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 565/542/23 рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 липня 2023 року в частині визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - кожні перші, треті вихідні місяця з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька змінено.

Встановлено в оскаржуваній частині наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- перші два місяці, що слідують за місяцем на який припадає день набрання цим судовим рішенням законної сили - кожні перші, треті вихідні місяця з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. суботи за місцем проживання батька;

- після спливу двох місяців, що слідують за місяцем на який припадає день набрання цим судовим рішенням законної сили - кожні перші, треті вихідні місяця з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 19 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька.

Вищезазначені судові рішення набрали законної сили та є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесах вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Судом першої інстанції, на виконання положень ст. 171 СК України було заслухано та враховано думку дитини ОСОБА_6 при визначенні місця його проживання, який висловив бажання проживати з матір`ю.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: "закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності".

Апеляційний суд прийшов до висновку, що бажання ОСОБА_6 проживати з матір`ю відповідає інтересам дитини, оскільки судом не встановлено наявності обставин, які можуть негативно вплинути на виховання матір`ю дитини, як то, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності, тощо. Навпаки, вбачається належне виконання матір`ю батьківських обов`язків, дбайливе та турботливе ставлення до дитини.

За таких обставин, виходячи із закріплених у міжнародному та національному законодавстві принципів пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд наголошує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2024 року.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.