ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/879/23Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 22-ц/817/107/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

представника апелянта - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/879/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2023 року (ухвалене суддею Клим Т.П., повний текст якого складено 24 жовтня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Почаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Почаївської міської ради про позбавлення особи батьківських прав.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кременецького районного суду від 15 квітня 2020 року. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу змінено на « ОСОБА_4 ». В шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сторін народився син - ОСОБА_8 , народження. З народження сина відповідач не бере жодної участі у його вихованні, не проживає разом з дитиною і не цікавиться життям. Протягом двох тижнів після народження дитина перебувала у важкому стані в реанімаційному відділенні Тернопільської обласної дитячої лікарні. Відповідач не поцікавився здоров`ям сина, не надав коштів на його лікування та не забрав дитину після одужання з лікувального закладу. Батько участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя. Зкрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає синові доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. ОСОБА_8 постійно знаходиться на утриманні матері, батько сплачує аліменти нерегулярно та не в повному обсязі. Отже вищевказані обов`язки, які покладені законодавством на батьків, фактично виконувалися лише матір`ю.

У зв`язку з наведеним просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2023 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 1073.60 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після народження дитини ОСОБА_3 приїхав до позивачки у пологовий будинок, оплатив пологи і мав намір надалі проживати з нею та сином однією сім`єю. Однак, ОСОБА_4 висловила негативне ставлення і не дозволяла батьку брати сина на руки. Надалі позивач, не повідомивши відповідача про дату виписки із пологового будинку, відразу переїхала з сином на проживання до своїх батьків.

Зазначає, що на даний час ОСОБА_3 змушений тимчасово працювати за кордоном, оскільки окрім сина ОСОБА_8 має на утриманні ще чотирьох осіб: дружину, яка хворіє, сина від другого шлюбу, а також двох дітей дружини від першого шлюбу. При цьому ОСОБА_3 бере участь в утриманні сина ОСОБА_8 , адже за період з грудня 2019 року по лютий 2023 року ним сплачено 79900 грн аліментів, що підтверджується наданим позивачкою розрахунком заборгованості.

Звертає увагу на те, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

У зв`язку з наведеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

06 грудня 2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивача - адвоката Булави О.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_3 , як батько, протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не бере жодної участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому жодних перешкод відповідачу у вихованні та спілкуванні з сином позивачка не чинить.

Звертає увагу на те, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Посилання апелянта на сплату 79000 грн аліментів є його обов`язком, як батька і цей обов`язок не зникне після позбавлення батьківських прав. Фактично апелянт підтвердив, що він піклується та доглядає за дітьми своєї теперішньої дружини, і в той же час не виконує жодного батьківського обов`язку щодо рідної дитини.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Сідорова І.А. апеляцію підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача - адвокат Булава О.П. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2020 року. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу змінено на « ОСОБА_4 ».

В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , актовий запис №3, що видане Лосятинською сільською радою Кременецького району Тернопільської області 24 січня 2019 року.

Згідно Виконавчого листа від 13 січня 2020 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 грудня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

З медичних виписок та довідок вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з народження знаходиться під спостереженням у лікаря загальної практики сімейної медицини (ЗПСМ) амбулаторії ЗПСМ м.Почаїв. Періодично при потребі звертається за медичною, санітарно-освітньою та профілактичною допомогою разом з мамою ОСОБА_4 .

Як вбачається із Акту обстеження домогосподарства на факт проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 та зареєстровані в АДРЕСА_1 .

Сусіди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в письмових поясненнях підтвердили, що батько дитини не приймає участі у його вихованні, не допомагає матеріально, не відвідує сина, не вітає з Днем народження. Коли дитина хворіє мати просить сусідів чи родичів, щоб відвезли їх у лікарню, хоча в батька дитини наявне власне авто.

З письмових пояснень ОСОБА_13 , матері позивачки, вбачається, що її дочка до заміжжя та з народження сина проживає разом з нею. Дитина відразу після народження потрапила до реанімації, про що було повідомлено батька дитини, однак він жодного разу не навідав дитини. При виписці матері з дитиною з лікарні батько теж не з`явився. Ніяких дитячих товарів та харчування дитині не купляв. Оскільки у дитини були деякі відхилення у розвитку, їм часто потрібно було відвідувати лікарню. Вимушені були просити чужих людей, щоб завезли їх у лікарню, бо батько дитини жодного разу не виявив бажання.

Заборгованість по аліментах ОСОБА_3 , згідно розрахунку заборгованості від 03 лютого 2023 року, становить 15100 грн, при цьому за період з грудня 2019 року по лютий 2023 року ним сплачено 79900 грн.

Листом начальника служби у справах дітей Почаївської міської ради Пасіули Т. рекомендовано ОСОБА_4 звернутись до суду по питанню позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_8 , оскільки, на засідання комісії батько дитини не з`являвся, а тому не можливо було з`ясувати всі обставини справи.

Служба у справах дітей Почаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно затвердженого висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Згідно звукозапису розмови, наданого позивачкою, ОСОБА_4 повідомляє ОСОБА_3 , що у сина висока температура і необхідно поїхати та купити ліки та памперси. У відповідь ОСОБА_3 говорить, щоб вона сама поїхала, а згодом зазначає, що поїде, якщо ОСОБА_4 дасть йому кошти.

Згідно звукозапису розмови, наданого відповідачем, ОСОБА_4 говорить ОСОБА_3 , щоб він жив своїм життям в новій сім`ї, вона немає до нього претензій і просить, щоб він не чинив їй перешкод при позбавлені його батьківських прав, вказала, що їй необхідно виїхати з сином закордон.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 16 липня 2020 року, виданого Почаївською міської радою Кременецього району Тернопільської області, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб 16 липня 2020 року.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 05 січня 2021 року, виданого Почаївською міської радою Кременецього району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_14 .

Згідно відомостей із закордонного паспорту НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_3 16 лютого 2022 року виїхав за межі України до республіки Польша.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц.

Згідно статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_4 посилалася на ухилення відповідачем ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як - то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем не доведено систематичне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, останній продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки.

При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка на підтвердження поведінки відповідача щодо невиконання батьківських обов`язків надала лише пояснення свідків, копії довідок виданих медичними закладами та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Однак та обставина, що відповідач не цікавився станом здоров`я не може бути безумовною підставою для задоволення даного позову.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивачка зверталася:

- до державного виконавця про розрахунок розміру заборгованості, накладення всіх обмежень на боржника та штрафних санкцій;

- до органів поліції про відкриття кримінального провадження щодо ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів на утримання дитини;

- до служби у справах дітей щодо невиконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків.

Таким чином, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, помилково дійшов висновку про те, що відповідач не виконує обов`язки щодо виховання та утримання дитини, свідомо нехтує обов`язками та взагалі самоусунувся від виховання.

Апеляційний суд зазначає ту обставину, що згідно розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_3 за період з грудня 2019 року по лютий 2023 року, сплатив 79900 грн на утримання малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо надання оцінки висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , який затверджено Виконавчим комітетом Почаївської міської ради від 12 липня 2023 року, колегія суддів враховує той факт, що батько дитини перебував за межами України, а тому з об`єктивних причин не зміг з`явитися на засідання комісії та висловити своє бачення з приводу даного питання. Крім того в основному висновок складений на підставі пояснень сусідів матері дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказаний висновок Почаївської міської ради не в повній мірі відповідає усім встановленим обставинам у даній справі.

В той же час, колегія суддів констатує, що відповідач дійсно тривалий час не брав участі у житті сина ОСОБА_8 , однак суд враховує, що ОСОБА_3 заперечує проти задоволення даного позову, пояснивши, що любить сина та бажає приймати активну участь у житті дитини, її розвитку та утриманні, а тому слід дійти висновку, щоб надати відповідачу можливість виправити свою поведінку шляхом його попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітньої сина, поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням.

Таким чином у спір даній справі можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись позбавляння батьківських прав.

Доводи позивача про те, що поведінку відповідача можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки не встановлено, що відповідач притягувався до відповідальності, виходячи із вимог статті 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) та статті 167 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей).

Колегія суддів приймає до уваги те, що відповідач категорично заперечує проти позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та має намір утримувати свою дитину і надалі.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із платіжного доручення № 54 від 07 листопада 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 за апеляційний розгляд даної справи сплатив судовий збір у розмірі 1610.40 грн.

За таких обставин, з позивача слід стягнути на користь віповідача 1610.40 грн. судового збору за перегляд рішення судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Почаївської міської ради про позбавлення особи батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання свого малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Служба у справах дітей Почаївської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір за апеляційний розгляд даної справи в розмірі 1610.40 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 22 січня 2024 року.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа: Служба у справах дітей Почаївської міської ради, юридична адреса: вул. Шевченка, 33, м. Почаїв, Кременецького району Тернопільської області. Код .

Головуючий : О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома