ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1208/22 Номер провадження 22-ц/814/290/24Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Прядкіної О.В., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 09 січня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення банківського вкладу,-

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом. Вказував, що між ним та АТ КБ «ПриватБанк» 18 травня 2022 року через систему інтернет-банкінгу «Приват 24» було укладено з договір №SAMDNWFD300 про банківський строковий депозитний вклад у гривнях строком на 1 місяць з 18 червня 2022 року із виплатою 2,5 % річних та передано банку 20 000 грн. 19 червня 2022 року строк договору був автоматично продовжений до 19 липня 2022 року. 20 червня 2022 року ОСОБА_1 , відповідно до пунктів 4.1 та 4.6 зазначеного договору, звернувся до банку із заявою про повернення йому вкладу та відсотків по ньому, але дана заява була проігнорована останнім.

Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором, яка складається з суми банківського вкладу в розмірі 20 000 грн. 00 коп., несплачених процентів в розмірі 31 грн. 51 коп., 3% річних в розмірі 39 грн. 51 коп. та судові витрати у справі.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 09 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 , заборгованість за договором №SAMDNWFD300 від 18 травня 2022 року, яка складається із банківського вкладу у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

У задоволенні позовних вимог у іншій частині відмовлено.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що між сторонами було узгоджено погашення заборгованості за кредитом за рахунок вкладу.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підтсав передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 травня 2022 року шляхом підписання через систему інтернет-банкінг «Приват 24» заяви №SAMDNWFD300 про приєднання ОСОБА_1 уклав з АТ КБ «ПриватБанк» договір про строковий депозитний вклад у гривнях строком на 1 місяць з 18 червня 2022 року із виплатою 2,5 % річних та автоматичним продовженням вкладу за відсутності звернення клієнта.

Відповідно до умов зазначеного договору, кошти в розмірі 20 000 грн., що перебувають на картці за № НОМЕР_1 переносяться до картки клієнта з № НОМЕР_2 .

Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 від 18 травня 2022 року кошти в розмірі 20 000 грн. були перенесені з картки за № НОМЕР_1 до картки № НОМЕР_2 .

У зв`язку з не зверненням позивача до банку щодо розірвання договору, 19 червня 2022 року строк договору був автоматично продовжений до 19 липня 2022 року.

20 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про повернення йому вкладу та відсотків по ньому, а тому з 19 липня 2022 року укладений між сторонами договір є розірваним.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до положень ч.1, 3 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені статтею 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів, тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спору, у цьому Законі наведені терміни та поняття вживаються в такому значенні: списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спору, (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунка або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунка або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).

Пунктом 6.6 Інструкції від 21 січня 2004 року визначено, що платник у договорах банківського рахунку або інших договорах про надання банківських послуг може передбачати доручення банку на договірне списання коштів з його рахунків на користь третіх осіб або на свої рахунки, які відкриті в цьому чи іншому банку.

Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає інформацію про платіж і номер, дату договору, за яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Отже, зазначені положення закону свідчать про можливість списання коштів з рахунка їх володільця лише за розпорядженням останнього або на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказала, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Матеріали справи не містять доказів про те, що позивач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, на підставі яких банк автоматично перерахував грошові кошти, які знаходились на депозитному рахунку позивача, на погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідне списання банк зобов`язаний оформити відповідно до вимог частини третьої статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 6.6 Інструкції від 21 січня 2004 року тобто за платіжною вимогою відповідача або меморіальним ордером, оформленим банком.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що матеріалами справи не підтверджено, що позивач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг у частині автоматичного перерахування коштів з депозитного рахунку на погашення кредитної заборгованості, а відповідач не надав доказів про те, що списання грошових коштів з депозитного рахунку позивача на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором без розпорядження позивача відбулося не у відповідності з вимогами частини третьої статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 6.6 Інструкції від 21 січня 2004 року, колегія суддів приходить до висновку, що банк безпідставно списав з депозитного вкладу позивача грошові кошти на сплату кредитної заборгованості позивача за кредитним договором, а тому безпідставно списані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 09 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: О. В. Прядкіна

О. В. Чумак