Справа № 638/4588/21
Провадження № 2/638/1915/24
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря судового засідання Олейник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У березні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що між позичальником, яким є: ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 20.06.2008 року був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 36 590,74 доларів США зі сплатою 13,35% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 36 590,74 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк та ОСОБА_2 уклали Договір поруки № П/0 від 20.06.2008 року, за умовами якого останній зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ УкрСиббанк відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» , а ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права вимоги за договором кредиту №0 від 20.06.2008 року та Договором поруки №П/0 ід 20.06.2008 року. Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» за № 01/08-2018 від 01 серпня 2018р. Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (КОД ) змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (КОД ). Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «УкрСиббанк» втратив такі права.

Позивач зазначав, що за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору станом на 25.02.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 1 249 945,55 гри. (Один мільйон двісті сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сорок п`ять гривень 55 копійок), з яких: Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 906 905,42 грн, Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 340 417,06 грн, Залишок заборгованості по пеням і штрафам - 2 623,06 грн.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 25.02.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 84421,74 грн.

ТОВ «Вердикт Капітал» в позовній заяві прохав суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №0 від 20.06.2008 року у розмірі: 84421,74 грн. Вирішити питання про стягнення судового збору у розмірі 2270 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

У судове засідання, призначене судом на 24 листопада 2021 року представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідачів на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання призначене судом на 24 листопада 2021 року не з`явились.

24 листопада 2021 року Дзержинським районним судом по справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

06.03.2023 року ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Іванової Ольги Іванівни звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, скасування заочного рішення, ухваленого 24 листопада 2021 року по цивільній справі № 638/4588/21 та призначення справи у загальному порядку до судового розгляду.

18 вересня 2023 року у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_2 адвоката Іванової О.І. про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2021 року було розглянуто та задоволено.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не був присутній у судовому засіданні під час постановлення заочного рішення з поважних причин, що знайшло підтвердження у судовому засіданні.

Також в заяві про перегляд заочного рішення було повідомлено суду про обставини які мають істотне значення для вирішення даного спору по суті, а саме про наявність рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року по справі №638/4773/18, яке набрало законної сили 17 січня 2020 року.

Заочне рішення, ухвалене 24 листопада 2021 року Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі №638/4588/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку на 09 жовтня 2023 року.

У судове засідання, призначене судом на 29 січня 2024 року представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник відповідача ОСОБА_2 29 січня 2024 року надала до суду заяву, в якій проти задоволення позову заперечувала, прохала в задоволені позову відмовити, а справу розглядати за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та відповідачів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог з огляду на наступне.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року по справі №638/4773/18, яке набрало законної сили 17 січня 2020 року встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

20.06.2008 року АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0.

Згідно п.1.1 Договору, банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник прийняти, належним чином використати і повернути кредитні кошти в сумі 36590,74 доларів США, що еквівалентно 177556,57 грн. за курсом НБУ на день укладення договору.

Відповідно п.1.2.2 Договору, строк повернення кредиту - 19.06.2015 року.

Згідно із п.1.3.1. Договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,35% річних.

20.06.2008 року АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_2 уклали договір поруки №№ П/0. З п.1.1. Договору вбачається, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору № 0 від 20.06.2008 року, укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

02.04.2012 р. позивач уклав з ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» Договір Факторингу за №05/12, відповідно до умов якого відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором. За таких обставин, ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» набуло право грошової вимоги та застави до відповідача в обсязі та на умовах, що існували у Первісного кредитора та Заставодержателя, а Первісний кредитор та Заставодержатель : ПАТ «УКРСИББАНК» втратив такі права.

В порушення умов договору, відповідачем не проводилась оплата грошових коштів відповідно до умов наведеного Договору, у зв`язку з чим, станом на 30.01.2018 року, утворилась заборгованість у розмірі 557319,64 грн., з яких: 259262,32 - заборгованість по основній сумі кредиту; 97317,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 200740,32 грн. - нараховані відсотки згідно умов договору.

Відповідно до квитанції №19, останній платіж був здійснений ОСОБА_1 27.04.2012 року на суму 143,78 грн.

Згідно із протоколом №01/08-2018 Загальних зборів учасників ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС», ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал», яке буде правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1ст.1056-1Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представником відповідача ОСОБА_1 по справі №638/4588/21 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, де зазначено, що відповідач ОСОБА_1 останній платіж здійснив у квітні 2012 року, тобто право вимоги у ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» виникало з травня 2012 року за всією сумою заборгованості по кредиту. Після цього строку позивач не отримував платежів від ОСОБА_1 та не звертався до відповідача з позовними заявами або письмовими вимогами. Про те, що АКІБ «УкрСиббанк» відступив право вимоги ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відповідач не повідомлявся. Просив у задоволенні позову ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відмовити у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Позивач у справі №638/4588/21 надав суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, де відмітив, що кредитний договір, укладений між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ОСОБА_1 є зобов`язанням з визначеним строком виконання, отже, керуючись ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання, тобто з 19.06.2015 року.

Однак суд у справі №638/4588/21 звернув увагу, що позивачем не надано розрахунку з відображенням сплати відповідачем боргу, та встановив, що позивач жодним чином не спростував позицію відповідача, який вказує, що останній платіж він здійснив у 2012 році.

У зв`язку з чим Дзержинського районний суд м. Харкова в рішенні від 17 грудня 2019 року по справі №638/4773/18, яке набрало законної сили 17 січня 2020 року застосував позовну давність та відмовив позивачу в позові на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України , обґрунтовуючи своє рішення тим, що строк позовної давності необхідно обраховувати з моменту останнього платежу.

Щодо позовних вимог до поручителя в рішенні Дзержинського районний суд м. Харкова від 17 грудня 2019 року по справі №638/4773/18, яке набрало законної сили 17 січня 2020 року встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20.04.2016 року в справі №6-2662цс15 строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Відповідно доч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У наведеній правовій нормі мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність (від лат. praejudicio предрешение) у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19).

Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19).

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова КАС ВС від 15.10.2019 по справі №813/8801/14).

Преюдиційні обставини обов`язкові для суду навіть якщо він вважає, що вони були встановлені неправильно.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17).

Статус сторін, в якому вони брали участь у іншій справі, не впливає на преюдиційність обставин.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі №908/1090/18).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17).

Межі преюдиції, умови за наявності яких преюдиційні обставини не потребують доказування.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

1) обставина встановлена судовим рішення;

2) судове рішення набрало законної сили;

3) у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18).

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог позивача, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13, 258-259, 264-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя О.В. Шишкін