Справа № 450/2082/23 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/2907/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта адвоката Куксова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Куксова Владислава Геннадійовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблий Любомир Зіновійович про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблий Любомир Зіновійович, в якому просила: визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 ; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування заявленого позову покликалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивачки ОСОБА_3 . На момент відкриття спадщини спадкоємцем першої черги була мама позивачки ОСОБА_2 , яка неодноразово після смерті діда заявляла, що збирається прийняти спадщину. Позивачка вказувала, що їй стало відомо, що її матір так і не вчинила відповідних дій для прийняття спадщини, оскільки вважала, що спадщину можна прийняти протягом необмеженого періоду часу. Після цього позивачка негайно звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблого Л.З., який листом від 20.04.2021 року зазначив, що позивачка пропустила шестимісячний строк для її прийняття, та роз`яснив про необхідність звернення з позовною заявою в суд для визначення додаткового строку для її прийняття. Вказує, що існують усі підстави для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини тривалістю у три місяці, оскільки строк для прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин, зокрема після смерті діда позивачка тривалий час перебувала у пригніченому психологічному стані, який виправдовує її поведінку як спадкоємця. Окрім того, на той момент спадкоємцем першої черги була мати позивачки ОСОБА_2 , а тому у неї були відсутні будь-які правові підстави претендувати на таку спадщину. Додає, що не знала про намір своєї матері не приймати спадщину після смерті діда. Вказує, що до складу спадщини входить земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0030, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, на якій розміщений належний їй на праві власності житловий будинок, а тому, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку, лише позивачка має цивільний інтерес в оформленні права власності на таку земельну ділянку. На підставі наведеного, просила позовні вимоги задоволити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Куксов Владислав Геннадійович, подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення таким, що прийняте з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вказує, що на момент відкриття спадщини, спадкоємцем першої черги була її мама ОСОБА_4 , яка неодноразово після смерті діда заявляла, що збирається її прийняти, а тому в неї були відсутні будь-які правові підстави претендувати на таку спадщину та відповідно, вчиняти протягом шестимісячного стоку будь-які дії.

Дана обставина визнана відповідачем, а тому є такою, що не підлягає доказуванню.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

В судове засідання, позивач, відповідач та третя особа приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблий Любомир Зіновійович не з`явилися, будучи повідомленими належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України.

Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Куксова В.Г. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, жодних доказів наявності поважних причин для пропуску строку для прийняття спадщини, які б перешкоджали протягом шести місяців після відкриття спадщини звернутись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, позивачкою суду не представлено. Окрім того, не наведено доказів на підтвердження факту відсутності інших спадкоємців за законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Полянка, Пустомитівського району, Львівської області, що вбачається із копії свідоцтва про смерть від 20.12.2012 року, Серія НОМЕР_1 , виданого Містківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 20.(а.с.3)

Із копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64429728 вбачається, що на спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20.04.2021 року заведена спадкова справа: номер у Спадковому реєстрі 67534813, номер у нотаріуса 23/2021.(а.с.5)

Із копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 551121 від 14.08.2009 року вбачається, що ОСОБА_3 за час свого життя набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0030 на підставі рішення 10 сесії 5 скликання від 19.01.2008 року № 195 Містківської сільської ради, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.(а.с.9)

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою померлого ОСОБА_3 факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.10.1959 року народження (прізвище змінено у зв`язку із одруженням, що вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 01.06.1979 року)(а.с.11-12); позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є внучкою померлого ОСОБА_3 факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 23.04.1980 року.(а.с.13)

Також судом встановлено, що приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З. було повідомлено ОСОБА_1 про пропуск нею строку для прийняття спадщини після спадкоємця ОСОБА_3 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається із листа № 26/02-14 від 20.04.2021 року.(а.с.4)

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прийняття спадщини тощо.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 04листопада 2015року у справі №6-1486цс15, від 14вересня 2016року у справі №6-1215цс16, Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 367/704/16-ц, від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 26 жовтня 2022 року у справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу учасники справи на власний розсуд розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору (стаття 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав, так як збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, пред`являючи позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, позивач посилалася на те, що перебувала після смерті діда в пригніченому психологічному стані.В той же час позивачка знала про смерть спадкодавця та наявність в нього спадкового майна, а отже, усвідомлювала себе спадкоємцем. Таким чином, ОСОБА_1 могла у визначений законом спосіб вчинити дії, спрямовані на прийняття спадщини.

За встановлених обставин позивачкою не подано жодного належного доказу на підтвердження поважності причин пропуску нею строку на подання заяви на прийняття спадщини.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Виходячи зі встановлених на підставі належним чином оцінених у сукупності доказів, обставин справи та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є правильним, оскільки наведена позивачкою причина, не є безумовною підставою та тими об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як вбачається із паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 позивачки ОСОБА_1 , її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 09.02.2017 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_3 . Таким чином, беручи до уваги положення ЦК України та надані у матеріалах справи докази, суд першої інстанції вірно встановив належність позивачки до п`ятої черги спадкування за законом, оскільки відсутні докази проживання позивачкою із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини для віднесення її до четвертої черги спадкування за законом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачкою не доведено факту відсутності інших спадкоємців першої, другої, третьої та четвертої черг спадкування за законом, які могли вважатись такими, що прийняли спадщину, не заявивши відмову від неї у шестимісячний строк, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, зокрема довідки та акти обстеження проживання на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_3 на момент смерті за адресою: АДРЕСА_1 , проживав один.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судового рішення, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесені сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Куксова Владислава Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.02.2024р.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.