Справа № 127/1849/19
Провадження 4-с/127/102/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року Вінницький міський суду Вінницької області

в складі : судді Короля О.П.,

секретаря Мельник А.С.,

розглянувши скаргу представника ОСОБА_1 за участю осіб, які беруть участь у справі: боржника ОСОБА_2 , заінтересованих осіб : державного виконавця Суворівського районного відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосєєва Сергія Миколайовича та Суворівського районного відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ :

Представник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою за участю осіб, які беруть участь у справі: боржника ОСОБА_2 , заінтересованих осіб : державного виконавця Суворівського районного відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосєєва Сергія Миколайовича та Суворівського районного відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії державного виконавця. Заявник просить поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №59005331; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосєєва Сергія Миколайовича про закінчення виконавчого провадження №59005331 з примусового виконання виконавчого листа №127/1849/19, виданого 26.04.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області; стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 5000,00 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Представник заявника подала заяву про розгляд справи без її участі та задоволення скарги.

Боржник ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за його відсутності та при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Належним чином повідомлені заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, пояснення щодо скарги не подали.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку про її задоволення.

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2019 р. у справі №127/1849/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред?явлення позову, а саме з 21.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1150 грн. щомісячно, починаючи з дня пред?явлення позову, а саме з 21.01.2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

26.04.2019 р. було видано виконавчий лист у справі.

На підставі звернення ОСОБА_1 до Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 06.05.2019 відкрито виконавче провадження №59005331.

25.02.2021 р. державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дзюбенко Т.О. винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), тобто за адресою місця проживання боржника.

Керуючись вимогами п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» 15.09.2023 р. державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосєєвим С.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №59005331.

21.11.2023 р. на електронну адресу представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на адвокатський запит від начальника Суворовського відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у якій надано ідентифікатор доступу сторін до виконавчого провадження №59005331 та надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання матері дитини заявника ОСОБА_1 , який станом на жовтень 2021 року складає 43650,00 грн.

З наданої відповіді встановлено і про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2023 р.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Згідно з пунктами 9,10 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

З тлумачення вищевказаних положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень суд дійшов висновку про те, що право на закінчення виконавчого провадження у разі здійснення виконавчого провадження зі стягнення аліментів виникає у державного виконавця у разі стягнення в повному обсязі з боржника суми аліментів станом на день закінчення строку, передбаченого законом для такого виду стягнення.

Наявність заборгованості по аліментах на утримання дружини виключає можливість закінчення виконавчого провадження у зв`язку із досягненням дитиною трьохрічного віку.

Станом на дату досягнення дитиною трьохрічного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість по аліментах на утримання ОСОБА_1 складає 43650,00 грн. Ці кошти залишаються нестягнутими в примусовому порядку органом державної виконавчої служби, а тому державний виконавець безпідставно закінчив виконавче провадження. Відтак постанова державного виконавця від 15.09.2023 р. про закінчення виконавчого провадження є неправомірною та підлягає скасуванню.

Строк звернення представника заявника до суду з цієї скаргою, визначений пунктом а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України, не було пропущено, тому що 21.11.2023 р. отримавши відповідь на адвокатський запит, стало відомо про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження №59005331, скарга надійшла до суду 01.12.2023 р., тому клопотання про поновлення процесуального строку суд визнав необґрунтованим.

Згідно із ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Витрати заявника на професійну правничу допомогу в цій справі складають 5000,00 гривень. Документи, що підтверджують такі витрати, знаходяться в матеріалах справи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які належить застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява №19336/04), обґрунтованим належить вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 від 22.01.2021, в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому суд враховує, що із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Представник суб`єкта оскарження Суворовського районного відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, пояснення на скаргу та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подав.

Але суд враховує те, що справа є типовою, незначної складності та не вимагає додаткового вивчення законодавства чи судової практики, судове засідання в справі не проводилось. Застосовуючи критерії реальності таких витрат та розумності їх розміру, співмірності їх розміру із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання зазначених послуг, суд вважає за необхідне стягнути з Суворовського районного відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь заявника 3000,00 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним із складністю справи та наданим обсягом адвокатських послуг.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 260,261, 449-452 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федосєєва Сергія Миколайовича про закінчення виконавчого провадження №59005331 з примусового виконання виконавчого листа №127/1849/19, виданого 26.04.2019 р. Вінницьким міським судом Вінницької області.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 3000,00 гривень у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набрала законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя :