ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/183/24Головуючий по 1 інстанції
Справа № 580/1528/23 Категорія: на ухвалу Булгакова Г.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ;

заінтересована особа Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

особа, яка подала апеляційну скаргу Другий відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

28.02.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просить зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього належного їй майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2012 року ВП № 28201287.

В обгрунтування скарги зазначила, що на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 28201287 з виконання виконавчого листа № 2-2348, виданого 21.07.2021 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрінбанк» заборгованості за кредитним договором.

В межах вказаного виконавчого провадження постановою Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 08.02.2012 року накладено арешт на все належне їй майно та оголошено заборону на його відчуження. 13.11.2012 року виконавче провадження № 28201287 завершене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ за заявою стягувача про повернення виконавчого документа. Звернення стягувача з заявою про повернення йому виконавчого листа № 2-2348/11 зумовлене врегулюванням банком та боржниками питання щодо погашення заборгованості у позасудовому порядку. Станом на дату звернення з даною скаргою стягувач повторно не пред`явив виконавчий лист № 2-2348/11 від 21.07.2011 року до виконання. Відсутні й інші виконавчі провадження по стягненню з неї коштів: № 35391458 - закінчене повним фактичним виконанням; № 35391413 - завершене 30.08.2018 у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу; № 41699231 - закінчене повним фактичним виконанням.

Враховуючи зазначені обставини, 12.04.2022 року вона звернулась до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням зняти арешт з належного їй майна, накладений постановою від 08.02.2012 року у виконавчому провадженні № 28201287. Листом від 18.01.2023 року Центральний відділ ДВС у місті Черкаси у знятті арешту з майна відмовив за відсутністю правових підстав, крім того, вказав на не стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження № 28201287. З відмовою у знятті арешту з належного їй майна заявниця не погоджується, оскільки стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 28201287 при завершені виконавчого провадження було виділено у окремі виконавчі провадження № 35391413 та № 35391458. Згідно відомостей АСВП виконавче провадження № 35391413 постановою Відділу примусового виконання рішень від 30.08.2018 року завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), а виконавче провадження № 35391458 постановою Відділу примусового виконання рішень від 27.02.2017 завершене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення). Враховуючи наведене, скаржник вважає, що нестягнення виконавчого збору і витрат у виконавчому провадженні № 28201287 не може бути підставою для відмови у знятті арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні № 28201287. Арешт на належне їй майно, накладений у межах виконавчого провадження № 28201287, яке завершене 12 років тому, порушує її права та законні інтереси як власника майна.

ОСОБА_1 вважає, що ефективним способом захисту її прав є зобов`язання Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього належного її майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2012 року (ВП № 28201287).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2023 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт із усього належного ОСОБА_1 майна, який накладений постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Головного управління юстиції у Черкаській області Чепурної М.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.02.2012 ВП № 28201287.

Не погоджуючись з ухвалою суду Другий відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.11.2023 року у справі № 580/1528/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 . Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята при неправильному застосуванні судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Наголошує, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 13.11.2012 року) не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі зазначається, що позивачу неодноразово роз`яснювалося, що у спірних правовідносинах відсутні обставини, визначені ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII, за яких виконавцем самостійно може бути знятий арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини. Вказує, що законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувану, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Скаржник посилається на правові висновки Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09; від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17 та вважає, що відсутні підстави для зобов`язання посадових осіб відповідача зняти арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.02.2012 року за № 12179018 відносно позивача, накладений державним виконавцем на підставі постанови від 08.02.2012 року № 28201287 про арешт майна.

26 грудня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить у задоволенні апеляційної скарги Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відмовити у повному обсязі, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2023 року у справі № 580/1528/23 залишити без змін.

У відзиві ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а твердження та посилання, наведені в обґрунтування апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Зазначає, що відсутність у Законі України «Про виконавче провадження» норм, які б безпосередньо врегульовували зняття арешту з майна боржника у таких випадках, не можуть бути підставою для порушення прав та інтересів боржника, зокрема в силу дотримання юридичних принципів рівності сторін, справедливості та пропорційності.

Вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи повно і всебічно дослідив обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, а тому ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2023 року у справі № 580/1528/23 є законною та обґрунтованою.

Про день та час розгляду справи учасники процесу повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При розгляді справи судом встановлено, що на примусовому виконанні в Центральному відділі ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 28201287 з виконання виконавчого листа № 2-2348 від 21.07.2011 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрінбанк» боргу в сумі 1 876 066,55 грн. та 1 519,56 євро.

В рамках вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Черкаси Головного управління юстиції у Черкаській області Чепурною М.В. вжито заходів примусового виконання рішення суду, зокрема постановою від 08.02.2012 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1

13.11.2012 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Черкаси Головного управління юстиції у Черкаській області Чепурною М.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача).

Під час закінчення виконавчого провадження № 28201287 постанова про стягнення виконавчого збору від 13.02.2012 року була виділена в окреме виконавче провадження № 35391413, яке відкрите 13.11.2012 року. Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження вказане виконавче провадження 23.02.2016 року передане на виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а в подальшому постановою зазначеного відділу від 30.08.2018 року завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова від 13.11.2012 року ВП № 28201287 повторно до виконання не пред`являлася.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження № 28201287 у сумі 50,00 грн. при завершенні виконавчого провадження № 28201287 також виділена в окреме виконавче провадження № 35391458, що відкрите 13.11.2012 року. Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, вказане виконавче провадження 23.02.2016 року передане на виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а в подальшому постановою зазначеного відділу від 27.02.2017 року завершене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

12.04.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, в якій просила зняти арешт з належного їй майна.

18.01.2023 року Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було надано відповідь на звернення, в якій повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з майна.

Не погоджуючись з таким рішенням Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено колегією суддів та зазначено вище, на підставі виконавчого листа від 21.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрінбанк» заборгованості за кредитним договором Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження № 28201287. Указане мало місце під час дії Закону № 606-XIV.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно зі статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 24 Закону № 606-XIV).

Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкція № 512/5 у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, від 04 листопада 2022 року у справі № 686/6010/14-ц.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII також передбачає право стягувача, у разі повернення йому виконавчого документу, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

Судом встановлено, що 13.11.2012 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Черкаси Головного управління юстиції у Черкаській області Чепурною М.В. у ВП № 28201287 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо є письмова заява стягувача.

За таких обставин, суд першої інстанції, не врахував, що постановою державного виконавця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV лише повернуто виконавчий документ, тобто, виконавче провадження не є закінченими, а тому немає підстав для застосування правових наслідків, передбачених частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV, у вигляді зняття арешту.

Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 01 серпня 2019 року у справі № 754/15469/16-ц; від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч. 1 ст. 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавиць залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначається підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводиться стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

З огляду на вимоги Закону України «Про виконавче провадження», наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Отже, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 13.11.2012 року ) не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів зазначає, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даній справі, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 тривалий час не виконує рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 березня 2011 року по справі № 2-2348/11 про стягнення заборгованості.

Право ОСОБА_1 на розпорядження належному їй майна без будь-яких обтяжень у вигляді арешту, може бути поновлено, зокрема шляхом добровільного виконання рішення суду.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки зазначеним вище обставинам справи, з урахуванням того, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав для скасування арешту, та того факту, що боржником на момент звернення до суду зі скаргою не було погашено борг у добровільному порядку.

Аналізуючи викладене, колегією суддів не встановлено бездіяльність державного виконавця та наявність обставин для зняття арешту з майна ОСОБА_1 накладеного в межах виконавчого провадження № 28201287, оскільки виконання рішення суду не підтверджено належними доказами, жодних фінансових документів щодо добровільної сплати заборгованості скаржницею не було надано, відтак не можливо стверджувати про виконання рішення суду.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

На підставі статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , із ОСОБА_1 слід стягнути на користь Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2684 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 447 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 листопада 2023 року скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2684 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23.01.2024 року.

Судді