Справа № 755/7037/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6837/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Новікової Вікторії Олегівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Арапіної Н.Є., у справі № 755/7037/23 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідія Євгенівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року по справі №755/18012/16-ц, визнано її спадкоємцем четвертої черги, як особу, що проживала зі спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини на рухоме та нерухоме майно. 15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . 26 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно. З урахуванням викладеного, позивачка ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

У стягненні з Київської міської ради витрат, пов`язаних з оплатою звіту про оцінку майна, та витрат по сплаті судового збору відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Новікова В.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні з відповідача витрат, пов`язаних з оплатою звіту про оцінку майна та витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення,яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати, повязані з оплатою звіту про оцінку майна в розмірі 1 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 679,65 грн. Посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині розподілу судових витрат. Суд першої інстанції безпідставно зазначив, що Київська міська рада не є відповідальною особою за виникнення даного спору, оскільки сам же відповідач спростовує у відзиві свої ж доводи посиланням на те, що згідно законодавства орган місцевого самоврядування є належним відповідачем у справі у разі відсутності спадкоємців або не прийняття ними спадщини. В свою чергу, відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, в якому не зазначив свого відношення до позову, по суті справи позицію не виказав, доказів на підтвердження чи спростування викладених у позові обставин не надав. Положеннями Закону України «Про судовий збір», ані будь-якою іншою нормою чинного законодавства не передбачено звільнення органу місцевого самоврядування від сплати (відшкодування) судового збору у справах про визнання права власності в порядку спадкування. Дійшовши висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з оплатою звіту про оцінку майна, та витрат по сплаті судового збору не посилається на жодну норму чинного законодавства. Разом з тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, адвокат Новікова В.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву про розгляд справи без участі позивача чи її представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 15).

Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року по справі №755/18012/16-ц, яка набрала законної сили, зокрема, визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги, як особу, що проживала зі спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини на рухоме та нерухоме майно (т. 1, а.с. 21-30, 31-35).

15 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . (т.1, а.с. 205, 206).

26 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно.

В зв`язку з відмовою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та порушила питання про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , на 1/3 частини вищевказаної квартири.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовуОСОБА_1 , визнавши за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . При цьому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, пов`язаних з оплатою звіту про оцінку майна, та витрат по сплаті судового збору. Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, Київська міська рада не є відповідальною особою за виникнення даного спору, а тому відсутні підстави для стягнення з неї судових витрат.

В частині вирішення позовних ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , рішення суду сторонами не оскаржене, а тому апеляційний суд не переглядає правильність висновків суду першої інстанції у вказаній частині.

Представник ОСОБА_1 оскаржила лише рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до змісту вказаних норм питання відшкодування позивачеві понесених ним витрат по сплаті судового збору та інших судових витрат залежить від результатів розгляду справи.

Як було зазначено, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Київської міської ради та визнав за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

При цьому Київська міська рада, звертаючись до суду із відзивом на позов, не подала заяви про визнання позову. Ні нормами Закону України «Про судовий збір», ані будь-якою іншою нормою чинного законодавства не передбачено звільнення органу місцевого самоврядування від сплати або відшкодування судового збору у справах про визнання права власності в порядку спадкування.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції задоволено позов ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, пов`язаних з оплатою звіту про оцінку майна, та витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України сплачена у суді першої інстанції сума судового збору, яка підлягає поверненню позивачці у порядку розподілу судових витрат, складає 5 679,65 грн., яка і підлягає стягненню із Київської міської ради.

Крім того, ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції понесла витрати, пов`язані з оплатою звіту про оцінку майна № 18-230614-017 від 14 червня 2023 року, що був зроблений на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 018 від 15 червня 2023 року за виконання вказаного звіту про оцінку майна ОСОБА_1 було сплачено 1 000,00 грн.

При цьому, відповідно до вимог ст. 134 ЦПК України в новій редакції позовної заяви ОСОБА_1 було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до якого вона також включила і витрати за виконання вказаного звіту про оцінку майна в розмірі 1 000,00 грн.

Відтак, враховуючи, що звіт про оцінку майна № 18-230614-017 від 14 червня 2023 року було складено з метою виконання ОСОБА_1 вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року, витрати, пов`язані з оплатою вказаного звіту, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та також підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача.

Відмова у відшкодуванні судових витрат, пов`язаних з оплатою звіту про оцінку майна, стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року в частині відмови в стягненні з Київської міської ради витрат, пов`язаних з оплатою звіту про оцінку майна, та витрат по сплаті судового збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 витрат, повязаних з оплатою звіту про оцінку майна в розмірі 1 000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 5 679,65 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Новікової Вікторії Олегівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року в частині відмови в стягненні з Київської міської ради витрат, пов`язаних з оплатою звіту про оцінку майна, та витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати, повязані з оплатою звіту про оцінку майна в розмірі 1 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 679,65 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді