КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6122/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024року м. Київ

Справа № 758/7140/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Ніколаєнко Оленою Миколаївною, на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Головчака М.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2023 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.04.2008 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав заяву, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та у подальшому, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 23.06.2021 року, отримав картку з кредитним лімітом, який потім збільшено до 48 000 грн.

Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав позичальникові кредит у зазначеній сумі. Проте відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 22.05.2023 року має перед банком заборгованість за кредитним договором на загальну суму 59 158,98 грн, з яких: 47 977,19 грн - заборгованість за кредитом, 11 181,79 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

На підставі викладеного, позивач АТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 09.04.2008 року в загальному розмірі 59 158,98 грн та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 09.04.2008 року № б/н у розмірі 47 977 грн. 19 коп. та судовий збір в розмірі 2176,45 грн.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відповідно до розділу 5 «Банківські послуги» анкети-заяви відповідачу надана банківська послуга - кредитна картка «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом у сумі 250,00 грн, з базовою процентною ставкою за кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованості.

При отриманні картки відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено: розмір процентної ставки - 1,9% на місяць (22,8 % на рік); розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості; розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо.

Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Таким чином, між ПАТ КБ Приватбанк (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

При цьому, не може бути взята до уваги позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувався факт погодження умов кредитування належним чином, а в підписаних відповідачем документах такі умови не містилися.

Відповідач ОСОБА_1 не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечував розмір наявної заборгованості.

Заявник посилається на те, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47 977,19 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення нарахованих відсотків, місцевий суд, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), виходив з того, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів і з умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком, розмірах і порядках нарахування.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків колегія суддів погоджується не у повному обсязі, оскільки вони зроблені з неправильним застосування норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, враховуючи наступне.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача посилався на те, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 09.04.2008 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача станом на 22.05.2023 рокузаборгованості у розмірі 59 158,98 грн. з яких: 47 977,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 181,79 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», довідку про умови кредитування, розрахунок заборгованості, виписку по особовому рахунку за договором, довідки про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», паспорт споживчого кредиту та копію паспорту громадянина України - відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2008 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 09.04.2008 року відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2008 року відповідач ОСОБА_1 підписав також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 24).

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, ОСОБА_1 ознайомлений з фінансовими умовами надання цієї платіжної картки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його особистим підписом.

З вказаної довідки вбачається, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) становить 1,9%. Розмір щомісячних платежів та термін їх внесення (що включають плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Також удовідці встановлено відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів.

Таким чином, сторони ( ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк») погодили умови, порядок і строк виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, відповідальність за невиконання зобов`язання та досягли згоди з усіх істотних умов за кредитним договором від 09.04.2008 року.

Відповідно до змісту анкети-заяви, платіжну картку і ПІН-код ОСОБА_1 отримав 11.06.2008 року, про що розписався.

Отже, підписавши 11.06.2008 року довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами та відповідальність за несвоєчасне невиконання зобов`язання. Інформація про отримання кредитних коштів відповідачем, їх суми та розмір сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості підтверджується випискою з особового рахунку, відкритого банком на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

За викладених обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів щодо виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, та встановлення процентної ставки за користування кредитом - не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд першої інстанції помилково визначив однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків - відсутність у письмовому вигляді ціни договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки відповідно до підписаної відповідачем ОСОБА_1 довідки про умови кредитування сторони обумовили та погодили розмір базової відсоткової ставки, а саме - 1,9% на місяць (тобто 22,8 % річних) на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів та термін їх внесення (що включають плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) становить 7% від заборгованості.

Строк користування кредитними коштами визначений відповідно до довідки про отримання ОСОБА_1 кредитної картки, із зазначенням терміну її дії, згідно з якими строк повернення кредиту визначений строком дії кредитної картки ( а.с. 21, 22).

Разом з тим, дослідивши та проаналізувавши розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення відсотків на суму 11 181,79 грн., оскільки відповідно до наданого розрахунку ці відсотки нараховані банком не за користування кредитними коштами, а за прострочення виконання грошового зобов`язання, за процентною ставкою 40,8% річних, що суперечить умовам укладеного між сторонами договору.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданому позивачем до позовної заяви, в ньому зазначено, що заборгованість за відсотками на прострочений кредит за період з 11.06.2008 року по 22.05.2023 року становить 11 181,79 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, на суму простроченого кредиту в розмірі 34 925,39 грн. за період з 01.07.2019 року по 29.02.2020 року нарахування відсотків здійснювалося банком за ставкою 84 % річних, з 01.03.2020 року по 31.07.2020 року - за ставкою 42 % річних, а з 01.08.2020 року по 22.05.2023 року - за ставкою 40,80 % річних, що не було узгоджено сторонами при підписанні Анкети-заяви та довідки про умови кредитування.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився зі змінами щодо нарахування відсотків за ставкою 84 % річних, з 01.03.2020 року -42 % річних, а з 01.08.2020 року - 40,80 % річних та доказів того, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

Отже, доводи представника банку про необхідність стягнення суми заборгованості за відсотками, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сума відсотків, які просив стягнути банк у позовній заяві - 11 181 грн. 79 коп., не є відсотками за користування кредитом, а відповідно до наданого банком розрахунку - є процентами, нарахованими за підвищеною відсотковою ставкою 40,80 % річних за період з 01 листопада 2022 року по 19 травня 2023 року на суму простроченого кредиту. Однак, довідка про умови кредитування, підписана відповідачем ОСОБА_1 , таких умов не містить.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що суд неправомірно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що до суми заборгованості в розмірі 47 977,19 грн. позивач вже включив відсотки за користування кредитом.

Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що він містить графу «відсотки погашені за рахунок кредиту». При перевірці розміру сум, що зазначені у графах «відсотки погашені за рахунок кредиту» та «поточне тіло кредиту на звітну дату» вбачається, що сума цифр, зазначена у цих графах, входить до суми, зазначеної у графі «складова заборгованості за наданим кредитом», що свідчить про включення банком відсотків за користування кредитом, які не були погашені позичальником у поточному місяці, до суми заборгованості за наданим кредитом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сума в розмірі 11 181,79 грн., стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає, оскільки відповідно до розрахунку позивача не є нарахованими відсотками за користування кредитом, а відсотками, що нараховані за підвищеною відсотковою ставкою 40,80 % річних на суму простроченого кредиту, тоді як довідка про умови кредитування, підписана відповідачем, таких умов не містить.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вказана процентна ставка передбачена у паспорті споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 23.06.2021 року, висновків суду не спростовують, оскільки підписаний сторонами 23 червня 2021 року паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно із п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Стаття 9 Закон України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку ( п. 12).

Відповідно до змісту Розділу 7 Паспорту споживчого кредиту, в ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, «потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 23 червня 2021 року, а додані позивачем до позовної заяви Анкета-заява про приєднання до банківських послуг та довідка про умови кредитування, на умови яких позивач посилався як на підставу позову, підписані відповідачем 09 квітня 2008 року та 11 червня 2008 року відповідно.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції прийнято правильне по своїй суті судове рішення, однак в частині мотивів його прийняття судом допущено помилку,тому наявні підстави для зміни рішення у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 липня 2023 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя- доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.