ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/55/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1424/23 Категорія: 305010400 Сакун Д.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року

м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Холода Олега Анатолійовича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2023 року, у складі судді Сакун Д.І., у справі за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області до ОСОБА_1 про відшкодування майнових збитків,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області в особі в.о. начальника Левченка Р. звернулася до суду з позовом про відшкодування майнових збитків, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 160 646 грн., в рахунок відшкодування майнових збитків, судовий збір та витрати пов`язані з проведенням автотоварознавчого дослідження.

В обгрунтування позову вказувала, що згідно наказу Служби автомобільних доріг у Черкаській області (далі Служба) № 01-К від 08.01.2020 p., ОСОБА_1 09.01.2020 р. прийнятий на посаду провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 Служба є власником автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Пунктами 21, 22 Наказу Служби від 28.12.2020 р. № 200 вищевказаний автомобіль закріплено за відділом якості, технічного контролю та нових технологій Служби і надано дозвіл на керування автомобілем провідному інженеру цього відділу ОСОБА_1

11 липня 2022 року о 18.50 год. на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-16 км 144+100 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серії ААБ № 155218 ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив з`їзд у кювет, чим порушив п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відповідно до висновку експерта №162 від 25.07.2022 p., складеного судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А., розмір матеріального збитку, завданого Службі внаслідок ДТП, яка сталась 11.07.2022 p., складає 160 646 грн. Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.08.2022 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 02.11.2022 р. постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Наказом Служби автомобільних доріг у Черкаській області від 12.09.2022 № 31-К ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 12.09.2022 р. за угодою сторін на підставі поданої ним заяви, п.1 ст.36 КЗпП України.

Позивач вказував, що шкоду в результаті пошкодження автомобіля завдано не при виконанні трудових обов`язків відповідачем, а через 1 год. 50 хв. після закінчення роботи на підприємстві. При цьому, жодних розпоряджень від керівництва Служби чи погоджень від безпосереднього керівника відповідача - заступника начальника відділу якості, технічного контролю та нових технологій Служби щодо залучення до роботи понаднормово ОСОБА_1 для виконання невідкладних завдань чи вирішення нагальних виробничих питань - не надходило.

Відтак, позивач вважав, що відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяну ним шкоду Службі у повному обсязі.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2023 року позов задоволено повністю.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Служби майнові збитки в сумі 160 646 грн., витрати за надання експертних послуг в сумі 3500 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Службою автомобільних доріг у Черкаській області, скоїв ДТП у неробочий час на автомобілі, який був ввірений йому для виконання службових обов`язків. Внаслідок ДТП, яка була скоєна з вини ОСОБА_1 , підприємству завдано майнової шкоди в розмірі 160 646 грн. Крім того, суд, стягуючи матеріальну шкоду в повному розмірі, виходив з того, що відповідачем не спростовано доводів позивача про заподіяння шкоди поза межами робочого часу, тобто не під час виконання трудових обов`язків.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Холод О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження від 04.07.2023 містить протилежні висновки, а саме: в мотивувальній частині ухвали зазначено про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, натомість, в резолютивній частині вказано про розгляд провадження з викликом сторін.

Звертає увагу, що відповідач не мав можливості подати клопотання про його виклик у судове засідання до відкриття провадження у справі.

На переконання скаржника, суд не врахував вимоги ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, зокрема, не врахував значення справи для сторін, категорію та складність справи, думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Скаржник наголошує на тому, що дана справа має важливе значення для відповідача, оскільки він наразі є безробітним, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, на яку з нього стягуються аліменти за рішенням суду, а тому сума майнової шкоди, яку просить стягнути позивач є для нього обтяжливою.

Вважає, що судом не перевірено обставину, на яку посилався позивач, що шкоду завдано не при виконанні трудових обов`язків. Дані обставини суд міг з`ясувати, викликавши свідків для надання показів, тобто, лише розглянувши справу в порядку загального провадження.

Крім того, скаржник вважає, що додатки до позовної заяви не повинні були братися до уваги судом, так як копії документів належним чином не завірені, оскільки не містять відмітки «Згідно з оригіналом» та особистого підпису представника позивача.

Також звертає увагу, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки судових повісток не отримував, про судове провадження дізнався з офіційного сайту «Судова влада України».

Скаржник наголошує на тому, що відповідач в день ДТП, за попереднім погодженням зі своїм безпосереднім керівником, виконуючи свої трудові обов`язки, виїхав на ділянку дороги загального користування державного значення Н-16 км 144+100, де пройшов буревій та повалило дерева, що перешкоджало руху транспорту, не впорався з керуванням та злетів в кювет.

Відтак, скаржник вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що шкоди позивачу було завдано не під час виконання відповідачем трудових обов`язків, а тому неправильно застосував норму ч.7 ст. 134 КЗпП України, яка передбачає повну матеріальну відповідальність.

В даному випадку, на переконання скаржника, застосуванню підлягає норма ст. 131 КЗпП України, яка передбачає матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку.

Скаржник вважає безпідставним висновок суду, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння ДТП, оскільки жодними доказами, наявними у матеріалах справи, дана обставина не підтверджена.

У відзиві на апеляційну скаргу, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що судом не допущено порушення норм процесуального права під час вирішення питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін.

Стосовно доводів скаржника, що долучені до позовної заяви документи є неналежними, оскільки не засвідчені представником позивача та не мають відмітки «згідно з оригіналом», вказує, що копії документів засвідчені уповноваженою особою позивача завідувачем канцелярії, до посадових обов`язків якої входить засвідчення копій документів.

Крім того, ані суд, ані відповідач, не ставив питання про витребування оригіналів даних додатків, та не ставив під сумнів відповідність долучених копій оригіналам.

Позивач зазначає, що на момент відкриття провадження у справі відповідач працював в ПП «Автострада», що спростовує доводи про те, що він безробітний.

Позивач не погоджується з доводами скаржника, що він в позаробочий час виконував службові обов`язки, оскільки останній не вказує безпосереднього керівника, який доручив йому виконання даної роботи, погодження з ним виїзду на дану ділянку після робочого часу та не надано доказів проходження буревію.

Крім того, усунення наслідків негоди, відповідно до додатку № 1 до Договору №24/1-02 від 23.03.2022 на виконання робіт з експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення Н-16, покладаються на виконавця робіт, тобто на ТОВ «Спільне Українсько-Німецьке підприємство «Автострада», а не на відповідача у справі.

Посилання суду на перебування під час ДТП ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, не впливає на законність рішення, та не тягне скасування рішення суду, оскільки судом при вирішенні справи вірно застосовано п.7 ч.1 ст. 134 КЗпП України, а не п.4 ч.1 ст. 134 КЗпП України.

У відповіді на відзив, представник ОСОБА_1 адвокат Холод О.А. вказує, що ОСОБА_1 на його клопотання, матеріали для ознайомлення так і не були надані, копію ухвали та позовної заяви з додатками відповідач не отримав, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, відповідачу було повідомлено, що він може з`явитися на розгляд справи 19.09.2023.

Вказує, що до суду повинен бути наданий оригінал висновку експерта, а не його копія, а отже, висновок експерта №162 від 25.07.2022 є, на переконання скаржника, недопустимим доказом.

Скаржник повторно наголошує, що 11.07.2022 ОСОБА_1 було спрямовано безпосередньо на об`єкт для сприяння забезпеченню необхідної якості робіт під час утримання автодороги траси Н-16 144 км+100 з метою усунення наслідків буревію, де він потрапив у ДТП.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову складає менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року розгляд справи призначено у письмовому провадженні.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2023 року відповідає вказаним вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно наказу Служби автомобільних доріг у Черкаській області від 08.01.2020 p. № 01-К ОСОБА_1 09.01.2020 р. прийнято на посаду провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобів НОМЕР_1 Служба є власником автомобіля Opel Vectra 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 . (а.с.14).

Пунктами 21, 22 Наказу Служби від 28.12.2020 р. № 200 вищевказаний автомобіль закріплено за відділом якості, технічного контролю та нових технологій Служби і надано дозвіл на керування автомобілем провідному інженеру цього відділу ОСОБА_1 (а.с.15-16).

11 липня 2022 року о 18.50 год. на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-16 км 144+100 сталася дорожньотранспортна пригода за участю автомобіля Opel Vectra 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.08.2022 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.38).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 02.11.2022 р. апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.08.2022 р. скасовано та прийнято нову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що він не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив з`їзд у кювет, чим порушив п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження (а.с.39-40).

Відповідно до висновку експерта № 162 від 25.07.2022 p., складеного судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_2 , розмір матеріального збитку, завданого Службі внаслідок ДТП, яка сталась 11.07.2022 p., складає 160 646 грн. (а.с.27-36).

Наказом Служби автомобільних доріг у Черкаській області від 12.09.2022 № 31-К ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 12.09.2022 р. за угодою сторін на підставі поданої ним заяви, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.6).

Відповідно до наказу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України №Н-137 від 31.03.2023 Служба автомобільних доріг у Черкаській області перейменована на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області.

Такі фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

Законодавче регулювання спірних правовідносин наступне.

Статтею 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладені на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України).

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

ОСОБА_1 11.07.2022 о 18.50 скоїв ДТП на автомобілі Opel Vectra 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Черкаській області (раніше - Службі автомобільних доріг у Черкаській області), та який було надано у користування ОСОБА_1 для виконання трудових обов`язків, що підтверджується доказами, наявними у справі. Вина у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок чого сталася ДТП, встановлена постановою Черкаського апеляційного суду від 02.11.2022.

Внаслідок ДТП було пошкоджено ввірений ОСОБА_1 службовий автомобіль. Вказані обставини відповідачем не оспорюються.

Відповідно до висновку експерта №162 від 25.07.2022 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля Opel Vectra 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 при ДТП 11.07.2023, розмір матеріального збитку склав 160 646 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Протилежних доказів, які спростовують вказаний розмір матеріального збитку, завданого позивачу, скаржником не надано.

Таким чином, судом встановлено наявність всіх складових, необхідних для покладення матеріальної відповідальності на ОСОБА_1 за пошкодження службового автомобіля.

Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

Таким чином, до працівника може бути пред`явлений позов підприємством, установою, організацією про відшкодування шкоди у повному розмірі у випадку, коли працівник завдав таку шкоду підприємству не при виконанні ним трудових обов`язків.

Суд, задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_1 вчинив ДТП, внаслідок чого завдав позивачу матеріальних збитків, не під час виконання трудових обов`язків.

Так, відповідно до посадової інструкції провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій Служби, працівник повинен додержуватися правил використання робочого часу та виробничого режиму відповідно до Правил внутрішнього розпорядку Служби.

Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку Служби, встановлено робочий графік з 08.00 до 17.00. З метою оперативного розв`язання невідкладних завдань, від своєчасності вирішення яких залежить у подальшому ефективна робота Служби, а також для вирішення нагальних виробничих питань, для працівників Служби встановлено ненормований робочий день. Працівники з ненормованим робочим днем залучаються до роботи після закінчення робочого дня як за розпорядженням начальника Служби, так і за власною ініціативою (після отримання відповідного погодження безпосереднього керівника). З вказаними правилами ОСОБА_1 був ознайомлений особисто під підпис.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, відповідно до яких, ОСОБА_1 виконував службові обов`язки за розпорядженням начальника служби або за погодженням з безпосереднім керівником, поза межами робочого часу.

Скаржником дані обставини не спростовані жодними доказами.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду про стягнення матеріальних збитків в повному розмірі дійсної шкоди, завданої ОСОБА_1 . Службі не під час виконання трудових обов`язків.

Безпідставними є доводи скаржника про допущені судом порушення норм процесуального права щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Так, відповідно до статей 19, 274 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду , зокрема, малозначних справ.

Згідно ч.6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ціна позову складає 160 646 грн, що є меншим за сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2023 рік, тобто вона відноситься до малозначних справ та не підпадає під категорію справ, які належить розглядати лише в загальному позовному провадженні, тому суд дійшов вірного висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на те, що справа є малозначною, клопотання про розгляд справи з викликом від сторін не надходило, суд призначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, про що виніс ухвалу від 04.07.2023, що узгоджується з нормами чинного ЦПК України.

Твердження скаржника, про те, що відповідач не мав змоги подати клопотання про розгляд справи з його викликом колегія суддів оцінює критично.

У резолютивній частині ухвали судом зазначено, що клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст. 279 ЦПК України).

Таким чином, ОСОБА_1 мав право після винесення ухвали про відкриття провадження подати відповідне клопотання про розгляд справи з його участю.

Позивачем в позовній заяві вказано адресу відповідача, АДРЕСА_1 , яка є його місцем реєстрації, відповідно до довідки, наданої Виконавчим комітетом Звенигородської міської ради (а.с. 54).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі з позовною заявою та додатками була направлена на вказану адресу, натомість, поштовий конверт повернувся, у зв`язку з відсутністю адресата, що відповідно до ст. 128 ЦПК України та правової позиції Верховного Суду є належним повідомленням особи (постанова від 03.08.2022 у справі № 352/54/19).

Крім того, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вбачається, що 23.08.2023 ОСОБА_1 була особисто вручена судова повістка про проведення судового засідання у справі без виклику сторін (а.с.63).

15.09.2023 ОСОБА_1 звертався з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та відповідно до розписки отримав копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками. (а.с.64, 65), тобто відповідач мав можливість подати відзив на позов з спростуванням доводів позивача та водночас подати клопотання про розгляд справи з його викликом.

Натомість, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов з доказами на спростування доводів позивача, як не подав клопотання про розгляд справи за його участі.

Вказане спростовує доводи скаржника про порушення судом норм цивільного процесуального права щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Доводи скаржника, що суд не врахував значення справи для сторін, категорію та складність справи, думку сторін про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, є безпідставними та спростовуються викладеним вище.

Твердження в апеляційній скарзі, що ухвала суду про відкриття провадження у справі містить протилежні висновки, в частині розгляду справи з повідомленням сторін або без такого, не свідчить про порушення судом норм процесуального права та про незаконність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Безпідставними є твердження скаржника про завдання матеріальних збитків під час виконання ОСОБА_1 службових обов`язків, за погодженням з безпосереднім керівником в позаробочий час, оскільки дані доводи не підтверджені жодними доказами, а ДТП, в результаті якого пошкоджено службовий автомобіль позивача, вчинено ОСОБА_1 в неробочий час.

Вимоги скаржника про виклик в судове засідання свідків, для підтвердження доводів про виконання ОСОБА_1 службових обов`язків 11.07.2022 в позаробочий час, наведені скаржником лише в мотивувальній частині скарги, однак, відповідне клопотання останнім не подавалось до суду та в прохальній частині апеляційної скарги не заявлялось.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що додатки до позовної заяви є неналежними доказами та не повинні були враховуватись судом при розгляді справи, оскільки копії документів належним чином не завірені.

Суд розглядаючи справу, врахував докази, надані позивачем на обгрунтування своїх доводів та вимог, не піддаючи їх сумніву. Скаржник, наголошуючи на тому, що суд не повинен був враховувати дані докази при розгляді справи, водночас, не спростовує їх відповідність оригіналам письмових документів.

Матеріальний стан відповідача, про врахування якого просить скаржник, колегія суддів оцінює критично, оскільки дана обставина не впливає на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, не зменшує розмір матеріальних збитків, які є прямою дійсною шкодою, завданою ОСОБА_1 позивачу.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом оцінки суду першої інстанції та не дають підстав для скасування або зміни законного та обґрунтованого рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2023 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду відповідають встановленим обставинам у справі, підстав для скасування рішення, за наведених у апеляційній скарзі обставин, колегія суддів не вбачає.

Водночас, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на керування відповідачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, задовольняючи позовні вимоги та стягуючи матеріальні збитки в повному розмірі, суд керувався положенням п. 7 ч.1 ст.134 КЗпП України, а не п. 4 ч.1 ст. 134 КЗпП України, яка передбачає повну матеріальну відповідальність працівника за заподіяння шкоди підприємству, коли працівник був у нетверезому стані.

Оскільки дана обставина не вплинула на законність та обґрунтованість рішення суду, тому колегія суддів вважає за необхідне виключити посилання про керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння з мотивувальної частини рішення, залишивши рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Холода Олега Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2023 року у даній справі без змін.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков