БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1707/23
Провадження № 6/497/1/24
УХВАЛА

26.02.2024 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Ільєва Д.Д., розглядаючи за відсутністю сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за заявою Бендерука Олександра Михайловича - представника і в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2023р. до суду надійшла сформована в системі "Електронний суд" заява ОСОБА_2 - представника за довіреністю гр. ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, - стверджуючи, що Болградським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 11.05.2010р. у справі №2-ц-51/2010р. був виданий виконавчий лист в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором №590М від 14.12.2007р. в розмірі 23162,4долл.США, що за курсом, відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2009р., - становив 7,6161грн. за один долар США, - та складає 176407,16грн., а також судові витрати: в розмірі 1700грн. судового збору, та 30грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 борг сплатила в повному обсязі, про що має довідку Банку, вказаний виконавчий лист необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, додавши до заяви копію відповідної довідки Банку та зазначивши, що оригінал довідки знаходиться в ОСОБА_1 .

У судове засідання заявник та її представник не прибули, на адресу суду подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» до суду не прибув, надав суду письмові пояснення на заяву, згідної якої просить відмовити у задоволені заяви у зв`язку з тим, що заявником не надано доказів щодо відсутності обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням - сплатою повністю чи частково боргу, тобто, добровільного виконання судового рішення боржником чи іншою особою. Довідка, яка надана заявником не свідчить про те, що борг за договором поруки за №590 МР/1 від 14.12.2007р. був ліквідований, як зазначено в заяві. Також заявником не надано доказів ані виконання гр. ОСОБА_1 виконавчого листа, ані прощення боргу з боку ПАТ КБ "Приватбанк" саме за зазначеним у заяві виконавчим листом. До пояснень 20.12.2023р. представник АТ "КБ"ПриватБанк" надійшло клопотання про долучення до справи довідки від 26.09.2023р., яка видана ОСОБА_1 про наявність заборгованості в неї, як поручителя, за кредитним договором №590Мвід 14.12.2007р.

Оскільки, відповідно до ч.3 ст. 432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, судом вирішено розглянути заяву у відсутності сторін та без фіксування технічними засобами.

Розглянувши заяву, вивчивши подані документи та матеріали, встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд встановив наступне.

Так, 11.05.2010р. рішенням Болградського районного суду Одеської області у цивільній справі №2-ц-51/2010 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ«ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто солідарно з них - трьох - на користь позивача заборгованість за кредитним договором №590М від 14.12.2007р. в розмірі 5495.95дол.США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.05.2012р. становить 43912,64грн., а також - стягнуто судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 439,12грн. Рішення суду набрало законної сили 31.05.2010р., а 01.06.2010р. Болградський районний суд Одеської області видав виконавчі листи за цим рішенням суду, в тому числі - й в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» вищевказаної заборгованості.

14.06.2018 року змінено повне та скорочене найменування позивача та відбулася державна реєстрація його назви - він був перейменований з "ПАТ КБ "Приватбанк" на АТ "КБ"Приватбанк".

Згідно відповіді в.о.начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби у Одеської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) (лист від 16.02.2023 №5874/21.82), вбачається, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження ВП №20388510 та ВП №20389445 з примусового виконання виконавчого листа №2-ц-51/10 виданого 1.06.2010р. Болградським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк» боргу в сумі 43912,64 грн., яке 27.06.2014р. було завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна) було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та даний виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває та на виконання не надходив, матеріали виконавчого провадження ВП №20388510 та ВП №20389445 знищено за закінченням терміну зберігання.

Заявником до заяви додано довідку АТ КБ "Приватбанк" №97GPKKPFGPQIB2U7, яка видана 20.02.2023р. про те, що ОСОБА_1 станом на 20.02.2023р. не має заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк"., однак, до письмових пояснень представника АТ КБ "Приватбанк" додано довідку від 26.09.2023р. про наявність заборгованості в ОСОБА_1 , як поручителя, за кредитним договором №590Мвід 14.12.2007р., при чому представник банку стверджує, що довідка, яка надана заявником не свідчить про те, що борг за договором поруки за №590 МР/1 від 14.12.2007р. був ліквідований, як зазначено в заяві, адже ОСОБА_1 є не боржником, а поручителем, а заявником не надано доказів ані виконання гр. ОСОБА_1 виконавчого листа, ані прощення боргу з боку ПАТ КБ "Приватбанк" саме за зазначеним у заяві виконавчим листом.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України, згідно якої зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: 1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); 2) якщо виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; 3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; 4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; 5) видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; 6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд має вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01.07.2015р. "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах", у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, та не виконаний шляхом виплати заборговнаості в повному обсязі.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

При цьому у стягувача залишається право на поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у разі доведеності (ст. 433 ЦПК України).

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження" ,виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення ст.129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002р. Європейський суд, зазначив, що п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Стосовно судової практики національного суду.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 05.07.2023р. у справі №497/1059/23 було задоволено заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у справі №1507/2111/12 від 16.10.2012р., що були видані Болградським районним судом Одеської області в частині стягнення з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованосі за кредитним договором №590М від 14.12.2007р. в розмірі 5495,95 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.05.2012р. станом на ухвалення судом рішення становило 43912,64грн., а також - стягнення судових витрат в розмірі сплаченого позивачем судового збору 439,12грн.

Однак, Постановою Одеського апеляційного суду від 07.12.2023р. було задловолено апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та скасовано Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 05.07.2023р. у справі №497/1059/23 про визнання виконавчих листів такими що не підлягають виконанню, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів щодо неї такими, що не підлягають виконанню. Мотивував суд апеляційної інстанції своє рішення тим, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, та послався в обгрунтування, у тому числі, на висновиВерховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц, провадження №61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20, провадження №61-10482ав21, та від 09.06.2022 року у справі №2-118/2001, провадження №61-1762ав22.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа №2-ц-51/10 виданого 01.06.2010 року Болградським районннм судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором №590М від 14.12.2007р. в розмірі 23162,4долл.США, що за курсом, відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.05.2009р., який становив 7,6161грн. за один долар США, - складає 176407,16грн., а також судові витрати: в розмірі 1700грн. судового збору, та 30грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260, 261, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 - представника і в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії. Строк для оскарження, пропущений з поважної причини, може бути поновлений судом апеляційної інстанції за клопотанням скаржника.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.В.Кравцова