ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 696/299/23
Провадження № 22-ц/821/133/24
категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Петренко Олександр Володимирович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Зачепа Любов Олегівна

третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області

розглянув у спрощеному позовному провадженні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Камянського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області, про усунення перешкод у побаченні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач), третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області (далі Третя особа) про усунення перешкод у побаченні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 20 червня 2017 по 20 грудня 2022 року він перебував у шлюбі з Відповідачкою. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони та син були зареєстровані по АДРЕСА_1 , де проживали також разом із батьками Позивача. 01 липня 2021 року сина Позивача було зараховано до ДНЗ «Барвінок» по місцю проживання.

З 01 листопада 2022 року Відповідачка фактично припинила шлюбні відносини з Позивачем та разом із сином переїхала проживати до своєї матері в с. Вікторія Лубенського району Полтавської області. В подальшому, за позовом Відповідача шлюб між сторонами було розірвано, а на підставі судового наказу з Позивача на користь Відповідача стягуються аліменти на утримання сина.

Сторони не досягли домовленостей щодо систематичних побачень із сином, Відповідачка перешкоджала у спілкуванні із ним за допомогою телефонного зв`язку. Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 316 від 14 грудня 2022 року Позивачу були встановлені такі способи участі у вихованні та спілкуванні із сином : 2 тижні на місяць за місцем проживання Позивача з урахуванням його робочого графіку, за попередньою домовленістю із Відповідачем, з обов`язковим дотриманням денного режиму дитини та своєчасним поверненням до матері.

Через невиконання Відповідачем цього рішення виконкому, рішенням № 3 від 27 січня 2023 року затверджено висновок щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні Позивача із сином.

Позивач неодноразово приїздив в с. Вікторія Лубенського району Полтавської області, проте домогтись від Відповідача побачення із сином не зміг.

Просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати Відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні, побаченнях і вихованні сина та визначити йому форми і способи у спілкуванні та вихованні дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2023 року цивільний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ), третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області (, вул. Соборна, б. 42 в м. Пирятин Лубенського району Полтавської області) про усунення перешкод у побаченні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні задоволено частково.

Визначено ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) такий спосіб та порядок спілкування із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

1)до часу початку здобуття ОСОБА_3 повної середньої освіти, тобто часу зарахування до школи:

-побачення без присутності матері ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 на день народження останнього (1 жовтня) та день народження сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по АДРЕСА_1 у випадку, коли день народження припадає на робочий день в найбільш наближені після цієї дати суботу та неділю в період часу з 10 год. 00 хв. ранку суботи до 17 год. 00 хв. неділі, або ж коли день народження припадає на суботу чи неділю в період часу з 10 год. 00 хв. ранку такої суботи до 17 год. 00 хв. такої неділі. При цьому обов`язок забирання сина із місця його фактичного проживання та повернення у нього покласти на ОСОБА_1 ;

-побачення без присутності матері ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 в суботу та неділю кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год. 00 ранку суботи до 17 год. 00 хв. неділі по АДРЕСА_1 . При цьому обов`язок забирання сина із місця його фактичного проживання та повернення у нього покласти на ОСОБА_1 ;

-побачення в присутності матері ОСОБА_2 в громадських місцях або місцях відпочинку в населеному пункті проживання останньої на святкові та релігійні свята, як то Новий рік (1 січня), День незалежності України (24 серпня), Пасха (Великдень) в період часу з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.;

-зобов`язати ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ) повідомляти ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) засобами телефонного чи електронного зв`язку про зміну місця проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не пізніше ніж через 5 (п`ять) днів після такого;

-зобов`язати ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ) повідомляти ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) засобами телефонного чи електронного зв`язку про визначений телефонний номер для спілкування із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-спілкуватися по телефону із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не раніше 08 год. ранку та не пізніше 20 год. вечора в будні дні та не раніше 10 год. ранку та не пізніше 20 год. у вихідні дні з урахуванням стану здоров`я дитини, зайнятості в дитячому дошкільному закладі, гуртках та самим бажанням дитини;

-спілкуватися з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 через мережу Інтернет в том у числі за допомогою відеозв`язку з використанням меседжерів (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype чи ін. два рази на тиждень, а саме у понеділок та п`ятницю в період часу з 18 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. (не більше одного разу протягом дня) загальною тривалістю не більше 10 хвилин з урахуванням стану здоров`я дитини, зайнятості в дитячому дошкільному закладі, гуртках та самим бажанням дитини;

-побачення без присутності матері в період часу із 10 по 31 липня щорічно протягом двох тижнів з метою спільного відпочинку, оздоровлення та проведення спільного часу з правом подорожей в межах території України та за місцем проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 за попереднім узгодженням з матір`ю ОСОБА_2 з урахуванням стану здоров`я дитини, зайнятості в гуртках та самим бажанням дитини;

2)після початку здобуття ОСОБА_3 повної середньої освіти, тобто часу зарахування до школи і до досягнення ним повноліття:

-побачення без присутності матері ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 на день народження останнього (1 жовтня) та день народження сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по АДРЕСА_1 у випадку, коли день народження припадає на робочий день в найбільш наближені після цієї дати суботу та неділю в період часу з 10 год. 00 хв. ранку суботи до 17 год. 00 хв. неділі, або ж коли день народження припадає на суботу чи неділю в період часу з 10 год. 00 хв. ранку такої суботи до 17 год. 00 хв. такої неділі. При цьому обов`язок забирання сина із місця його фактичного проживання та повернення у нього покласти на ОСОБА_1 ;

-побачення без присутності матері ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 в суботу та неділю кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год. 00 ранку суботи до 17 год. 00 хв. неділі по АДРЕСА_1 . При цьому обов`язок забирання сина із місця його фактичного проживання та повернення у нього покласти на ОСОБА_1 ;

-побачення без присутності матері ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 у період зимових канікул: першу половину цих зимових канікул кожного парного року та другу половину цих канікул кожного непарного року по АДРЕСА_1 . При цьому обов`язок забирання сина із місця його фактичного проживання та повернення у нього покласти на ОСОБА_1 ;

-побачення без присутності матері ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 у період весняних та осінніх канікул: перші три дні кожного парного року та останні три дні кожного непарного року по АДРЕСА_1 . При цьому обов`язок забирання сина із місця його фактичного проживання та повернення у нього покласти на ОСОБА_1 ;

-побачення в присутності матері ОСОБА_2 в громадських місцях або місцях відпочинку в населеному пункті проживання останньої на святкові та релігійні свята, як то Новий рік (1 січня), День незалежності України (24 серпня), Пасха (Великдень) в період часу з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.;

-зобов`язати ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ) повідомляти ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) засобами телефонного чи електронного зв`язку про зміну місця проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не пізніше ніж через 5 (п`ять) днів після такого;

-зобов`язати ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ) повідомляти ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) засобами телефонного чи електронного зв`язку про визначений телефонний номер для спілкування із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-спілкуватися по телефону із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не раніше 08 год. ранку та не пізніше 20 год. вечора в будні дні та не раніше 10 год. ранку та не пізніше 20 год. у вихідні дні з урахуванням стану здоров`я дитини, зайнятості в школі, гуртках та самим бажанням дитини;

-спілкуватися з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 через мережу Інтернет в том у числі за допомогою відеозв`язку з використанням меседжерів (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype чи ін. два рази на тиждень, а саме у понеділок та п`ятницю в період часу з 18 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. (не більше одного разу протягом дня) загальною тривалістю не більше 10 хвилин у випадку навчання в 1 класі, не більше 15 хвилин у випадку навчання у 2-4 класах, не більше 20 хвилин у випадку навчання у 5-7 класах, не більше 20-25 хвилин у випадку навчання у 8-9 класах, не більше 30 хвилин у випадку навчання у 10-11 класах з урахуванням стану здоров`я дитини, зайнятості в школі, гуртках та самим бажанням дитини;

-побачення без присутності матері в період часу із 10 по 31 липня щорічно протягом двох тижнів з метою спільного відпочинку, оздоровлення та проведення спільного часу з правом подорожей в межах території України та за місцем проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 за попереднім узгодженням з матір`ю ОСОБА_2 з урахуванням стану здоров`я дитини, зайнятості в гуртках та самим бажанням дитини;

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з огляду на те, що сторони не заперечували фактів саме таких переписок та спілкувань у месенджерах з їх авторством, є можливим формування висновку про те, що Позивач має певні перешкоди у спілкуванні таким чином із сином. Суд виходить з того, що причиною таких перешкод являються як не врахуванням можливості такого спілкування зі сторони дитини з огляду на її зайнятість та вік, так і невнормованість бажання батька спілкування з дитиною протягом дня.

Таким чином, при визначені форми спілкуванні з дитиною через мережу Інтернет або телефонним зв`язком суд вважає за необхідне враховувати стан здоров`я, бажання та зайнятість дитини. Оскільки такі форми спілкування передбачають також напруження зору дитини, з метою недопущення погіршення її здоров`я, суд вважає за необхідне встановити часові обмеження такого спілкування з огляду на зайнятість матері дитини на роботі та самої дитини на навчанні, та з врахуванням Санітарного регламенту для дошкільних навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 234 від 24 березня 2016 року та Санітарного регламенту для закладів загальної середньої освіти, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 2205 від 25 вересня 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду 1 інстанції у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні, побаченнях та вихованні сина та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу задовольнити повністю, змінити рішення, виключивши із абзаців 6, 7, 8 підпункту 1 пункту 2 та із абзаців 8,9,10 підпункту 2 пункту 2 резолютивної частини словосполучення «та самим бажанням дитини», а абзаці 2 підпункту 1 та в абзаці 2 підпункту 2 пункту 2 резолютивної частини змінити час побачення з дитиною та в абзаці 8 підпункту 2 пункту 2 і в абзаці 10 підпункту 2 пункту 2 резолютивної частини змінити період побачення із сином влітку, виклавши означені абзаци у відповідності до даних змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскільки районний суд встановив, що між сторонами існують неприязні стосунки, стороною відповідача в цілому заперечується на даний час можливість фізично бачитись батьку із сином в спосіб визначений судом, а відповідно відхилив твердження сторони відповідача про недоведеність позивачем своїх позовних вимог щодо перешкоджання в спілкуванні з сином (абз. 8 стр.9 оскаржуваного рішення), тому вважає, що районний суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення його позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні із сином з боку відповідачки.

Звертає увагу, що ані він у прохальній частині позовної заяви, ані представник відповідача у відзиві від 21.04.2023 не наводили аргумент про те, що спілкування його із сином є можливим з огляду на бажання самої дитини. Отже, районний суд необґрунтовано і невмотивовано зазначив у резолютивній частині оскаржуваного рішення, що його спілкування із малолітнім (неповнолітнім) сином є можливим в тому числі і з огляду на його бажання.

Також, зазначає, що в резолютивній частині судового рішення визначено його побачення з сином в суботу та неділю кожного другого та четвертого тижня місяця 3 10.00 ранку суботи до 17.00. Такий час побачення з дитиною з призми між місцем фактичного проживання та місцем його проживання свідчитиме, що фактично побачення і виховання сина він здійснюватиме лише з 13.00год суботи і 14.00год. неділі, тобто фактично день, адже решту часу вони проводять у дорозі, що не сприятиме якнайкращим інтересам дитини та не відповідатиме принципу рівності участі кожного з батьків у вихованні дитини.

Також, вказує, що районний суд визначив час побачення в період із 10 по 31 липня щорічно, хоча у прохальній частині позовної заяви він обгрунтовано просив суд визначити йому влітку два тижні кожен місяць літа, тобто суд зменшив час спілкування у період літа та літніх канікул відповідно із 6 тижнів до 2 тижнів.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

20 листопада 2023 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Камянського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області, про усунення перешкод у побаченні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2017 по 20 грудня 2022 року. Фактично шлюбні відносини припинились з 01 листопада 2022 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_3 від 20 червня 2017 року та рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року.

У шлюбі в сторін народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_4 від 08 листопада 2022 року.

Колишнє подружжя та їх син зареєстровані за адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 27 від 19 січня 2023 року.

Син колишнього подружжя був зарахований 01 липня 2021 року до ДНЗ «Барвінок», що підтверджено довідкою № Ш-20 від 31 січня 2023 року. ДНЗ «Барвінок» в разі потреби може забезпечити влаштування сина сторін після його повернення, про що надано довідку № 7 від 02 березня 2023 року.

Відповідач та її син після розірвання шлюбу почали проживати без реєстрації по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 16-09/273 від 14 листопада 2023 року. За час проживання скарг на Відповідача не надходило, що підтверджує довідка № 18-08/289 від 05 грудня 2022 року, та остання позитивно характеризується по місцю колишньої роботи згідно характеристики № 245 від 22 листопада 2022 року. В цій квартирі забезпечено належні умови проживання дитини, що підтверджується актом від 05 грудня 2022 року.

18 листопада 2022 року Позивач забрав до себе сина та не повертав його Відповідачу, що стало причиною її звернення до правоохоронних органів та служби у справах дітей, що підтверджується відповідями за її зверненнями.

Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 316 від 14 грудня 2022 року визначено способи участі у вихованні та спілкуванні Позивача із сином, як то по 2 тижні на місяць за фактичним місцем проживання Позивача по АДРЕСА_1 з урахуванням робочого графіку Позивача, за попередньою домовленістю з матір`ю та з обов`язковим дотриманням денного режиму дитини та своєчасним поверненням дитини матері.

Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 3 від 27 січня 2023 року затверджено висновок щодо визначення способу участі Позивача у вихованні та спілкуванні із сином.

28 грудня 2022, 11 та 25 січня 2023 року Позивач не зміг побачитись з сином за адресою по АДРЕСА_2 та Відповідачка на його дзвінки не відповідала, що підтверджується актами від 28 грудня 2022, 11 та 25 січня 2023 року.

Згідно отриманої судом інформації Державної прикордонної служби України, 22 грудня 2022 року Відповідачка та її син виїхали за кордон та на час розгляду справи до України не повернулись. Їх виїзд до Республіки Польща також підтверджено відповіддю відділу (служби) у справах дітей Пирятинської міської ради Полтавської області № 01-15/73 від 28 квітня 2023 року, показами свідків та поясненнями учасників справи.

З огляду на такі обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами існує спір щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні із сином.

Судом встановлено, що Позивач має перешкоди у спілкуванні з дитиною, а з огляду на покази свідків та пояснення учасників процесу, причинами такого становища являється глибокий розрив у взаєморозумінні між Позивачем та Відповідачкою, втручання у ці взаємовідносини батьків сторін, факт перебування сина за кордоном.

Суд не приймає як докази неправомірних дій Позивача по відношенню до сина та Відповідачки письмові звернення останньої та її матері на адресу виконкому Михайлівської сільської ради, так як суду не надано доказів фактичного отримання та результатів розгляду таких адресатом, а також належності викладених у них фактів безпосередньо розглядуваного спору.

Також, для суду не являється і доказом наданий стороною Відповідачки висновок психолога, оскільки він не враховує фактичні обставини справи та складений без вивчення всіх її матеріалів, а ґрунтується тільки на спілкуванні з дитиною в присутності матері.

Суд вважає, що висновок щодо визначення способу участі Позивача у вихованні та спілкуванні із сином, затверджений рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 3 від 27 січня 2023 року не враховує змінені життєві обставини, виїзд дитини за кордон, а тому прийнятий без врахування інтересів самої дитини.

Також, суд враховує, що між сторонами існували неузгоджені дії щодо відібрання дитини на побачення з батьком та її вчасного повернення до матері, які не були вирішені без втручання органів місцевого самоврядування та співробітників поліції.

З огляду на вказане, викладена у висновку вимога попередніх домовленостей з матір`ю стосовно побачень з дитиною, може вкотре призводити до конфліктних ситуацій.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

На даний час існує потреба у визначенні саме судом способів участі батька у вихованні та спілкуванні із сином.

Суд враховує, що син Позивача майже рік його фізично не бачив, змінився у розвитку та на даний час перебуває за кордоном, з невідомим часом повернення на Батьківщину.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09).

Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтею 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У частині першій статті 158 СК України зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/19 (провадження № 61-6769св19).

У постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19 (провадження № 61-5731св20), від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19 (провадження № 61-6567св21), від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20), зазначено, що батьки не позбавлені права у майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Також у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у випадку доведеності вказаного мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти також мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення ЄСПЛ у справі "Олссон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року у справі "Йогансен проти Норвегії").

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідність визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи, зокрема суд має врахувати, у першу чергу інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2017 по 20 грудня 2022 року. Фактично шлюбні відносини припинились з 01 листопада 2022 року. Вказане підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_3 від 20 червня 2017 року та рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2022 року.

У шлюбі в сторін народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_4 від 08 листопада 2022 року.

Колишнє подружжя та їх син зареєстровані за адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 27 від 19 січня 2023 року.

Син колишнього подружжя був зарахований 01 липня 2021 року до ДНЗ «Барвінок», що підтверджено довідкою № Ш-20 від 31 січня 2023 року. ДНЗ «Барвінок» в разі потреби може забезпечити влаштування сина сторін після його повернення, про що надано довідку № 7 від 02 березня 2023 року.

Відповідач та її син після розірвання шлюбу почали проживати без реєстрації по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 16-09/273 від 14 листопада 2023 року. За час проживання скарг на Відповідача не надходило, що підтверджує довідка № 18-08/289 від 05 грудня 2022 року, та остання позитивно характеризується по місцю колишньої роботи згідно характеристики № 245 від 22 листопада 2022 року. В цій квартирі забезпечено належні умови проживання дитини, що підтверджується актом від 05 грудня 2022 року.

18 листопада 2022 року Позивач забрав до себе сина та не повертав його Відповідачу, що стало причиною її звернення до правоохоронних органів та служби у справах дітей, що підтверджується відповідями за її зверненнями.

Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 316 від 14 грудня 2022 року визначено способи участі у вихованні та спілкуванні Позивача із сином, як то по 2 тижні на місяць за фактичним місцем проживання Позивача по АДРЕСА_1 з урахуванням робочого графіку Позивача, за попередньою домовленістю з матір`ю та з обов`язковим дотриманням денного режиму дитини та своєчасним поверненням дитини матері.

Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 3 від 27 січня 2023 року затверджено висновок щодо визначення способу участі Позивача у вихованні та спілкуванні із сином.

28 грудня 2022, 11 та 25 січня 2023 року Позивач не зміг побачитись з сином за адресою по АДРЕСА_2 та Відповідачка на його дзвінки не відповідала, що підтверджується актами від 28 грудня 2022, 11 та 25 січня 2023 року.

Згідно отриманої судом інформації Державної прикордонної служби України, 22 грудня 2022 року Відповідачка та її син виїхали за кордон та на час розгляду справи до України не повернулись. Їх виїзд до Республіки Польща також підтверджено відповіддю відділу (служби) у справах дітей Пирятинської міської ради Полтавської області № 01-15/73 від 28 квітня 2023 року, показами свідків та поясненнями учасників справи.

З огляду на такі обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами існує спір щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні із сином.

Судом встановлено, що Позивач має перешкоди у спілкуванні з дитиною, а з огляду на покази свідків та пояснення учасників процесу, причинами такого становища являється глибокий розрив у взаєморозумінні між Позивачем та Відповідачкою, втручання у ці взаємовідносини батьків сторін, факт перебування сина за кордоном.

Суд не приймає як докази неправомірних дій Позивача по відношенню до сина та Відповідачки письмові звернення останньої та її матері на адресу виконкому Михайлівської сільської ради, так як суду не надано доказів фактичного отримання та результатів розгляду таких адресатом, а також належності викладених у них фактів безпосередньо розглядуваного спору.

Також, для суду не являється і доказом наданий стороною Відповідачки висновок психолога, оскільки він не враховує фактичні обставини справи та складений без вивчення всіх її матеріалів, а ґрунтується тільки на спілкуванні з дитиною в присутності матері.

Суд вважає, що висновок щодо визначення способу участі Позивача у вихованні та спілкуванні із сином, затверджений рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 3 від 27 січня 2023 року не враховує змінені життєві обставини, виїзд дитини за кордон, а тому прийнятий без врахування інтересів самої дитини.

Також, суд враховує, що між сторонами існували неузгоджені дії щодо відібрання дитини на побачення з батьком та її вчасного повернення до матері, які не були вирішені без втручання органів місцевого самоврядування та співробітників поліції.

З огляду на вказане, викладена у висновку вимога попередніх домовленостей з матір`ю стосовно побачень з дитиною, може вкотре призводити до конфліктних ситуацій.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

На даний час існує потреба у визначенні саме судом способів участі батька у вихованні та спілкуванні із сином.

Суд враховує, що син Позивача майже рік його фізично не бачив, змінився у розвитку та на даний час перебуває за кордоном, з невідомим часом повернення на Батьківщину.

Під час судового розгляду сторонами надано в розпорядження суду роздруківки з чатів месенджерів, з яких слідує форма спілкування між батьками щодо можливостей спілкування батька із сином.

З приводу прийнятності цих роздруківок, суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватись як загальний висновок про застосування норм права. Вказаний висновок сформований у постанові КЦС ВС від 27 вересня 2023 року по справі № 501/3560/19.

Таким чином, суд вважає, що з огляду на те, що сторони не заперечували фактів саме таких переписок та спілкувань у месенджерах з їх авторством, є можливим формування висновку про те, що Позивач має певні перешкоди у спілкуванні таким чином із сином. Суд виходить з того, що причиною таких перешкод являються як не врахуванням можливості такого спілкування зі сторони дитини з огляду на її зайнятість та вік, так і невнормованість бажання батька спілкування з дитиною протягом дня.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що для налагодження належних довірливих відносин між батьком та дитиною необхідний час, протягом якого поступово має відбуватись налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дитини. При цьому, наявність між сторонами неприязних відносин та конфліктів можуть негативно впливати на ставлення дитини до батька при проведенні зустрічей батька із сином у присутності матері, що може перешкоджати налагодженню спілкування батька з дитиною. З метою унеможливлення конфліктних ситуацій, свідком яких може стати син колишнього подружжя, судовим рішенням має бути передбачена конкретна форма, часи і широка автономність участі батька у спілкуванні з сином без погодження із матір`ю та без її присутності та є прийнятним запропонований стороною захисту варіант диференціації способів та порядку спілкування Позивача із сином в залежності від його віку та влаштованості в освітні заклади.

Суд 1 інстанції вірно вказав, що тимчасове проживання дитини за кордоном, з огляду на військовий стан в Україні, не суперечить інтересам дитини, сприятиме розширенню світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку. Позивач не погоджувався з тією ситуацією, що син опинився за кордоном в даний час і вказане обмежує його право на спілкування із ним, проте такий стан речей в першу чергу сприяє інтересам дитини.

Також, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що при визначені форми спілкуванні з дитиною через мережу Інтернет або телефонним зв`язком необхідно враховувати стан здоров`я, бажання та зайнятість дитини, оскільки такі форми спілкування передбачають також напруження зору дитини, та з метою недопущення погіршення її здоров`я є необхідність встановити часові обмеження такого спілкування з огляду на зайнятість матері дитини на роботі та самої дитини на навчанні, та з врахуванням Санітарного регламенту для дошкільних навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 234 від 24 березня 2016 року та Санітарного регламенту для закладів загальної середньої освіти, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 2205 від 25 вересня 2020 року.

Суд 1 інстанції вірно визначив, що у разі повернення Відповідачки та сина на Батьківщину, Позивач буде проживати окремо від них на досить великій відстані. Запропонована стороною Позивача черговість перебування дитини кожні 2 тижні у значно віддалених регіонах, пов`язана з частою зміною обстановки, відривом від занять дитини, а отже може призвести до постійної втоми дитини та навіть погіршення здоров`я. Позивач також працює, а тому має більше вільного часу саме у вихідні дні, а тому прийнятнішим буде визначення вихідних днів місяця, коли Позивач зможе без відриву дитини від освітніх процесів та занять присвятити більше часу спілкуванню та проводженню часу разом.

Також, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання Відповідачки не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною є неефективним способом захисту порушених прав, оскільки ст. 159 СК України не передбачає покладення відповідного обов`язку на сторону, з якою проживає дитина, а порушені права Позивача на спілкування з сином відновлюються шляхом визначення способу участі у вихованні дитини.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апелянта про те, що районний суд необґрунтовано і невмотивовано зазначив у резолютивній частині оскаржуваного рішення, що його спілкування із малолітнім (неповнолітнім) сином є можливим в тому числі і з огляду на його бажання, є помилковим. Оскільки, У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави дійти висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Камянського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області, про усунення перешкод у побаченні з дитиною та визначення способів у вихованні та спілкуванні, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2024 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : Л.І. Василенко

О.В. Карпенко