Справа № 484/5922/23
Провадження № 2/484/93/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Бикова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на земельну ділянку.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказала, що 05 жовтня 2018 року між нею та ОСОБА_3 фактично було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, для ведення садівництва, площею 0,055га., яка розташована на території Болеславчицької сільської ради народних депутатів, відповідно до якого позивач придбала вказану земельну ділянку за 200 доларів США. Однак, цей договір не було посвідчено нотаріально, оскільки ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 . Позивач вказує, що повністю виконала свої зобов`язання за договором і сплатила останньому обумовлену суму. Проте, ОСОБА_3 не вчинив обіцяних дій протягом погодженого строку і ухилявся від укладення договору купівлі - продажу, а в подальшому помер. Тому, на думку позивача, вона остаточно втратила можливість нотаріально посвідчити правочин.

Позивач в судове засідання надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, та слухати справу у її відсутність.

Відповідач, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Зазначила, що не отримувала свідоцтва про право на спадщину на вказану у позові земельну ділянку і не бажає його отримувати, оскільки, на її думку, дана земельна ділянка не належала її чоловіку на час відкриття спадщини, оскільки була продана останнім ОСОБА_1 , а тому не має відношення до майна, яке було відчужене спадкодавцем.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ухвалою суду від 26.12.2023 року у прийнятті визнання відповідачем позову відмовлено. Закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Так, відповідно до копії державного акту на право власності на землю серії ІІ МК № 039436 від 21.11.1996 року ОСОБА_3 , належала земельна ділянка, для ведення садівництва, площею 0,055га., яка розташована на території Болеславчицької сільської ради народних депутатів. (а.с. 9)

Відповідно до оригіналу розписки від 05.10.2018р., яка наявна в матеріалах справи, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 200 (двісті) доларів США, в якості повної оплати за продаж земельної ділянки, для ведення садівництва, площею 0,055га., яка розташована на території Болеславчицької сільської ради народних депутатів. Зазначено, що між сторонами досягнуто всіх істотних умов договору купівлі продажу. ОСОБА_3 зобов`язався протягом 30 днів нотаріально оформити купівлю продаж вказаної земельної ділянки та надати всі необхідні документи нотаріусу для посвідчення договору купівлі продажу. (а.с. 8)

В позовній заяві позивач вказувала, що вона остаточно втратила можливість нотаріально посвідчити правочин, оскільки ОСОБА_3 не вчинив обіцяних дій протягом погодженого строку і ухилявся від укладення договору купівлі - продажу, а в подальшому помер, а тому є підстави для встановлення дійсності правочину.

Однак, дане твердження не відповідає дійсності та суперечить вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайськ Миколаївської області помер ОСОБА_3 , про що Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 23 листопада 2018 року та зроблений відповідний актовий запис №967. (а.с.36)

З матеріалів справи та копії спадкової справи № 565/2018, наданої Першою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Одеса) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину в повному обсязі.

Також, в матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_4 , доньки спадкодавця, про відмову від спадщини. Інших заяв про прийняття спадщини не надходило.

Крім того, в матеріалах спадкової справи наявне свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , яка звернулась із заявою про прийняття спадщини.

При цьому, спадщина приймається повністю, прийняття частини спадщини, а також прийняття спадщини з будь якими умовами не допускається, а тому, ОСОБА_2 , звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, успадкувала усі права та обов`язки, що належали ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, в тому числі і обов`язок укласти з позивачем в належній формі договір купівлі продажу спірної земельної ділянки.

Разом з тим, твердження відповідача стосовно того, що дана земельна ділянка не належала її чоловіку на час відкриття спадщини, оскільки була продана останнім ОСОБА_1 є хибним, оскільки договору купівлі продажу у належній формі укладено не було і право власності за позивачем у встановленому законом порядку не зареєстровано.

Предметом спору є визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, який, всупереч вимогам закону, не був нотаріально посвідчений.

До предмета доказування у цій справі входять не лише факти виконання умов договору та ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення, але й дослідження відповідності такого договору загальним вимогам чинності правочину.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України в редакції на час написання розписки).

Відповідно до частини першої статті 209 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (абзац 1 частини першої статті 218 ЦК України).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. (частина друга статті 215 ЦК України).

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц, провадження № 61-9087св21, зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення.

Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, провадження № 6-1288цс17, викладено правовий висновок, про те, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

При цьому, саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 позбавлена можливості належним чином оформити свої спадкові права на спірну земельну ділянку, ухилялася від посвідчення договору купівлі продажу у встановленому законом порядку, як спадкоємець всіх прав та обов`язків спадкодавця, а також будь яких інших належних та допустимих доказів того, що можливість нотаріального посвідчення договору купівлі продажу безповоротно втрачена, позивачем та його представником надано не було.

Отже, небажання ОСОБА_2 отримувати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку та оформлення, в подальшому, у встановленому законом порядку договору купівлі продажу не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України, а тому позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Повне судове рішення буде складено 30.01.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко