Провадження №: 2/336/503/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 26 січня 2024 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Колесника Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, за яким просить визначити йому додатковий строк тривалістю три місяця з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 16.10.2023 року вирішено:

«Відкрити провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та призначити справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Визначити дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням учасників справи (без їх виклику):

22.11.2023 року о 09:30 год».

Ухвалою суду від 22.11.2023 року вирішено:

«Закрити підготовче провадження та призначити вищевказану справу до судового розгляду по суті.

Визначити дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи):

26 січня 2024 року о 9-00 год.,

Для надання суду витребувати від приватного нотаріуса ЗМНО Швецової Оксани Сергіївни копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

У судовому засіданні 26 січня 2024 року позивач наполіг на заявлених позовних вимогах, підтвердивши суду письмові пояснення, викладені у позові, зазначив, що доповнень не має.

Представник відповідача просив розглядати справу без їх участі, ухвалити судове рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зозіб Вінницької області помер ОСОБА_2 , про що слідує зі свідоцтва про смерть від 29.03.2022 року.

Кровна спорідненість позивача з померлим батьком підтверджена свідоцтвом про народження від 13.11.2019 року.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у вигляді частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про що слідує зі свідоцтва про право власності від 14.02.2005 року.

Згідно листа приватного нотаріуса ЗМНО Швецової О.С. від 28.11.2023 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

Листом від 27 червня 2023 року приватний нотаріус ЗМНО Швецова О.С. рекомендувала позивачу звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 ст. 1222).

Згідно зі ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частина 3 ст. 1272 ЦК України передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України введено військовий стан строком на 30 діб, який у подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ продовжувався та правовий режим воєнного стану діє до теперішнього часу.

Позивач в обґрунтування поважності причин пропуску для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька посилався на те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, він був позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть батька та вчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, що перешкоджали позивачу протягом шести місяців з часу відкриття спадщини звернутися із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Обставина запровадження в Україні воєнного стану перешкоджала позивачу у реалізації права на прийняття спадщини, не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, моральний стан позивача у період воєнного стану, смерть батька, також не вказують на поважність пропуску зазначеного строку.

Окрім того, наказом Міністерства юстиції України від 11 березня 2022 року № 1118/5 затверджено зміни, зокрема, і до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, серед іншого, передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

Позивачем не доведено, що об`єктивні обставини завадили йому звернутись до нотаріуса в м. Запоріжжі для подачі заяви про прийняття спадщини при тому, що позивач не був позбавлений змоги виїздити за межі міста й в іншу область.

Таким чином, установивши, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Роз`яснити учасникам справи, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Визначена дата складання повного рішення суду 02.02.2024 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В Зарютін