Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3864/23 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №274/3864/23 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 , законного представника малолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , законного представника малолітнього ОСОБА_6 , в рівних частках 3272,93 грн матеріальної шкоди та 30000,00 грн моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що 10 березня 2023 року малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу недобудованого будинку, нанесли її неповнолітньому сину ОСОБА_2 , серію ударів руками та ногами в ділянку голови, чим спричинили йому тілесні ушкодження. В цей же день, вона разом із сином звернулась про надання медичної допомоги до травмпункту Бердичівської ЦМЛ, представники якого повідомили до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області про зазначену подію. Згідно акту судово-медичного дослідження №99 від 21 березня 2023 року у неповнолітнього ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи справа, крововиливу на обличчі. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я та утворилось від дії тупих твердих предметів. Спричинення ушкоджень не виключається можливим у час, вказаний у направленні. У потерпілого виявлено як мінімум одне місце прикладання сили.

Листом з Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області № 3619 від 17 квітня 2023 року позивача було повідомлено, що за результатами розгляду матеріалів встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на момент заподіяння її синові тілесних ушкоджень не досягли віку кримінальної та адміністративної відповідальності. У зв`язку з недосягненням віку відповідальності зазначених осіб щодо їхніх дій відповідальність будуть нести батьки згідно Кодексу України «Про адміністративні правопорушення». З учасниками події та їхніми батьками було проведено профілактичну та роз`яснювальну бесіду. Відносно батьків неповнолітніх складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 2330,53 грн та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що визначений розмір моральної шкоди є завищеним та таким, що не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не було надано жодної аргументації стосовно того, чому саме із ОСОБА_3 до стягнення підлягає 15000,00 грн, не надано доказів, що син позивача не відвідував школу. Також при ухваленні рішення було помилково застосовано ч.1 ст.1190 ЦК України та не було враховано ч.1 ст.1181 ЦК України, яка вказує, що шкода, заподіяна спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками , опікунами в частці. З наданих доказів до позовної заяви не можливо дійти висновку про доцільність витрат відповідно до лікарських призначень, вжиття їх безпосередньо потерпілим в повній мірі. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що всі медичні препарати, які містяться у фіскальних чеках були дійсно призначені лікарями та їх необхідно було придбати за власні кошти. Суд призначивши стягнення в солідарному порядку вийшов за межі позовних вимог.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд вийшов за межі позовних вимог, стягуючи солідарно шкоду з відповідачів, чим було порушено норми процесуального права. Суд не звернув уваги на той факт, що саме малолітній ОСОБА_4 наніс удар ОСОБА_2 , а не ОСОБА_6 , а тому відсутні підстави вважати, що саме діями малолітнього ОСОБА_6 було заподіяно ОСОБА_2 матеріальну шкоду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

З повідомлення Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області №3619/203/04-6123 від 17.04.2023 вбачається, що районним відділом розглянуто повідомлення від 10.03.2023, яке надійшло з травмпункту Бердичівської ЦМЛ про надання медичної допомоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в якого забій м`яких тканин голови. За результатами розгляду матеріалів встановлено, що неповнолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не досягли віку кримінальної відповідальності. У зв`язку з недосягненням віку відповідальності осіб, рішення по даному факту відносно дій вчинених дітьми будуть нести батьки за правопорушення згідно КУпАП України.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.05.2023 року (справа № 274/2475/23) ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. Постановою встановлено, що 10.03.2023 ОСОБА_5 , ухилялася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_6 , 2010 року народження, а саме не забезпечила необхідних умов виховання, внаслідок чого син заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_2 , чим порушила вимоги ст. 150 СК України.

Також, постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.05.2023 (справа № 274/2477/23) ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Постановою встановлено, що 10.03.2023 ОСОБА_3 , ухилялася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_4 , а саме не забезпечила необхідних умов виховання, внаслідок чого син заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_2 , чим порушила вимоги ст. 150 СК України.

Згідно акту від 21.03.2023 за результатами судово-медичного обстеження у ОСОБА_2 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи справа, крововиливу на обличчі. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я та утворилось від дії тупих твердих предметів. Спричинення ушкоджень не виключається можливим у час, вказаний у направленні. У потерпілого виявлено як мінімум одне місце прикладання сили.

Згідно довідки КНП "Бердичівська міська лікарня" № 1565 вбачається, що 10.03.2023 ОСОБА_2 звертався в травмпункт з приводу вуличної травми. Йому встановлено діагноз забій м/тканин голови, забій нижньої щелепи справа. Рекомендовано звернутись до невролога, стоматолога.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого та довідки Обласного стоматологічного медичного об`єднання від 15.03.2023 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 14.03.2023 по 19.03.2023 з діагнозом відкритий травматичний злам нижньої щелепи в ділянці 4, 3 зуба.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Частиною ч.1 ст.1178 ЦК України визначено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було завдано шкоду в результаті суспільно-небезпечних діянь малолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , в результаті нездійснення за ними контролю з боку батьків - відповідачів у справі, які б мали забезпечити контроль за їхньою поведінкою і унеможливити нанесення їхніми дітьми тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що шкода завдана позивачу повинна бути відшкодована батьками дітей, які є відповідачами у справі.

Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені розрахунки сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого та довідки Обласного стоматологічного медичного об`єднання від 15.03.2023 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 14.03.2023 по 19.03.2023 з діагнозом відкритий травматичний злам нижньої щелепи в ділянці 4, 3 зуба.

Таким чином, в результаті перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 понесла витрати на його лікування, які підтверджуються копіями квитанцій долучених до матеріалів справи на суму 2330,53 грн.

Необхідність вищенаведених витрат підтверджена матеріалами справи, зокрема медичною документацією, квитанціями та не спростована відповідачами.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову доведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом першої інстанції, моральні страждання позивача виникли у зв`язку з діями малолітнього сина ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_5 .

Враховуючи обставини справи у їх взаємозв`язку з нормами закону, котрими ті регулюються, оцінюючи тривалість, глибину моральних переживань позивача, їх характер, суд першої інстанції правильно вважав, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 гривень є достатньою та справедливою компенсацією щодо позивача відповідає принципу розумності та справедливості, а також тривалості моральних страждань позивача.

Разом з тим, стягуючи з відповідачів в солідарному порядку заподіяну шкоду на підставі ст.1190 ЦК України, суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права.

Згідно ст.1181 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Встановлено, що потерпілому ОСОБА_2 заподіяна шкода спільними діями малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частках матеріальну та моральну шкоду.

Тому у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в солідарному порядку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди в рівних частках, а саме по 1 165, 27 грн матеріальної шкоди та по 10 000, 00 грн моральної шкоди.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2023 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 1 165,27 грн матеріальної шкоди та 10 000, 00 грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 1 165,27 грн матеріальної шкоди та 10 000, 00 грн моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 29 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді