Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3708/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М.
Категорія 8 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/3708/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, визнання права власності та виплати компенсації вартості частини майна

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частину наступного майна:

- житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:002:0404;

- земельну ділянку площею 0,37 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0405.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку (яка належала ОСОБА_2 ) вище переліченого майна.

Стягнути з ОСОБА_1 (за передану їй у власність 1/3 частину спірного майна) на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію, яка буде внесена позивачем на депозитний рахунок Житомирського районного суду Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що їй на праві спільної часткової власності в розмірі 2/3 частини належать житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:002:0404; земельна ділянка площею 0,37 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Ліщин, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0405. Власником іншої 1/3 частини переліченого майна є ОСОБА_2 .

Зазначила, що вона фактично проживає у будинку АДРЕСА_1 та користується зазначеними земельними ділянками, в той час як відповідач ні будинком, ні земельними ділянками не користується і ніколи не користувалася, не утримує, живе та зареєстрована у м. Житомирі, де має своє житло. Розділити спірний будинок є технічно неможливим. Крім того переобладнання вказаного будинку є неможливим у зв`язку із його зношеністю. Посилаючись на те, що частка ОСОБА_2 у спільному майні є значно меншою/незначною, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2022 року позов задоволено частково. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 43867,00 грн, що знаходяться на депозитному рахунку суду.

У решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 07 грудня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судових експертиз у сумі 10382,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1944,75 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині. Зазначає, що земельна ділянка площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:002:0404 та земельна ділянка площею 0,37 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0405, є складовою частиною будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, задовольняючи позов в частині припинення спільної часткової власності, суд повинен був припинити право спільної часткової власності і на зазначені земельні ділянки, що передбачено положеннями ч.1 ст. 120 ЗК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що посилання ОСОБА_1 на те, що вона ( ОСОБА_2 ) не користується будинком є голослівними, оскільки вказаним будинком вони користуються спільно в літній період часу, коли приїжджають з метою обробки земельної ділянки. У них виник усталений фактичний порядок користування будинком та земельними ділянками. Зазначає, що ОСОБА_1 постійно проживає у м. Житомирі, а спірний будинок використовується ними спільно лише в літній період часу, так як він перебуває в аварійному стані. За 13 років після смерті батьків позивач не вчинила жодних дій для здійснення ремонтних робіт у будівлі, а тому її заяви про підтримання належного стану будинку є безпідставними.

Відзиви в установленому законом порядку до суду апеляційної інстанції не надходили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підтверджується, що ОСОБА_1 є власником 2/3 ідеальних частин, а ОСОБА_2 є всласником 1/3 ідеальних частин наступного майна:

-житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:002:0404;

- земельної ділянки площею 0,37 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0405 (том 1 а.с. 188-197).

Відповідно до висновку експертів № 560/04-2023 від 27.04.2023 (а.с. 128-174) здійснити виділ 1/3 частки ОСОБА_2 в житловому будинку із господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як передбачено п. 6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 (із змінами) або із відступом від ідеальної частки не вбачається технічно можливим, оскільки:

-для виділення окремої ізольованої квартири, необхідне проведення ремонтно- будівельних робіт із втручанням у несучі конструктивні елементи які станом на дату проведення дослідження перебувають в аварійному стані;

-технічний стан конструктивних елементів будинку не забезпечує міцність, стійкість та просторову жорсткість, а також спроможність сприймати додаткові навантаження і зберігати статичну непорушність в разі проведення реконструкції і переобладнанні, як передбачено п. 2.5.2 Методики «Організація проведення судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» розроблена Київським НДІСЕ

Міністерства юстиції України.

Разом із тим, експерти звертають увагу, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому потребує негайного/невідкладного проведення комплексу будівельно-ремонтних робіт по забезпеченню міцності, стійкості та просторової жорстокості несучих конструктивних елементів будинку, а також необхідності проведення заходів для відведення атмосферних опадів від фундаментів будинку, оскільки фактичний/існуючий технічний стан житлового будинку на дату

проведення дослідження без проведення комплексу ремонтно-будівельних робіт може призвести до руйнації житлового будинку в цілому, що несе небезпеку для осіб які постійно чи тимчасово там перебувають.

Дійсна (ринкова) вартість 1/3 частини житлового будинку з господарськими

будівлями і спорудами та земельних ділянок з кадастровими номерами:

:03:002:0404 площею 0,2500 га і :03:002:0405 площею 0,3700 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 становить: 122933 (сто двадцять дві тисячі дев`ятсот тридцять три) гривні 00 копійок, в тому числі вартість 1/3 частини:

-житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить - 43867 (сорок три тисячі вісімсот шістдесят сім) гривень 00 копійок;

-земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0404 становить - 33633 (тридцять три тисячі шістсот тридцять три) гривні 00 копійок;

-земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0405 становить - 45433 (сорок п`ять тисяч чотириста тридцять три) гривні 00 копійок.

Позивачкою вартість спірної частки внесена на депозитний рахунок 122 934, 00 грн (том 1 а.с. 187).

Звертаючись із зазначеним позовом, ОСОБА_1 вказала, що частка ОСОБА_2 у майні є незначною, будинок та земельна ділянка є неподільними, а переобладнання вказаного будинку є неможливим у зв`язку із його зношеністю, спільне володіння і користування будинком є неможливим, оскільки відповідачка ніколи не користувалася будинком та ділянкою, має інше місце поживання, припинення її права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. […] Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)».

Раніше аналогічні висновки були зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), відповідно до якої «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Таким чином, у справі, яка переглядається, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника ОСОБА_2 , та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що частка ОСОБА_2 у спільному майні є незначною та поділити будинок в натурі неможливо з огляду на те, що будинок перебуває в аварійному стані.

Так, матеріалами справи доводиться, що співвласниками житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68.5 кв м та земельної ділянки, на якій розташований це будинок площею 0,2500 га, кадастровий номер :03:002:0404, а також земельної ділянки площею 0,37 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:002:0405, є ОСОБА_1 розмір частки у майні 2/3, та ОСОБА_2 розмір частки у майні 1/3.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги, що частка 1/3 в майні не є незначною та врахував висновок експертів щодо неможливості технічно здійснити виділ (поділ) цієї частки в натурі, оскільки будинок в критично аварійному стані, а сторони не можуть домовитись мирним шляхом щодо користування вказаним будинком у відповідності до часток, що перебувають на праві власності.

Проте колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для застосування положень ст. 365 ЦК України з посиланням на висновки експертів № 560/04-2023 від 27.04.2023 (т.1 а.с. 128-174) щодо неможливості здійснення поділу спірного будинку або із відступом від ідеальної частки не вбачається технічно можливим, є передчасними.

Так, із зазначеного висновку експертів вбачається, що для виділення окремої ізольованої квартири необхідне проведення ремонтно-будівельних робіт із втручанням у несучі конструктивні елементи, які станом на дату проведення дослідження перебувають в аварійному стані. Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому потребує негайного/невідкладного проведення комплексу будівельно-ремонтних робіт по забезпеченню міцності, стійкості та просторової жорстокості несучих конструктивних елементів будинку, а також необхідності проведення заходів для відведення атмосферних опадів від фундаментів будинку, оскільки фактичний/існуючий технічний стан житлового будинку на дату проведення дослідження без проведення комплексу ремонтно-будівельних робіт може призвести до руйнації житлового будинку в цілому.

Отже висновок експерта вказує на неможливість виділення ізольованої квартири, оскільки станом на дату проведення дослідження несучі конструктивні елементи будинку перебувають в аварійному стані.

Проте ОСОБА_2 зазначає, що біля будинку знаходяться будівельні матеріали, що не заперечується позивачем, однак ремонт будинку не здійснювався через відсутність домовленості між сторонами.

Встановлено, що до такого технічного стану будинку призвела спільна бездіяльність сторін протягом тривалого періоду часу, що ними не заперечується.

Відповідачка, заперечуючи проти позову, вказала, що вона перенесла інфаркт, а тому, окрім відсутності домовленостей з позивачем, не мала змоги раніше проводити ремонт, однак вона має намір проводити ремонтні роботи в будинку після закінчення військових дій, оскільки будинок знаходиться у безпосередній близькості до об`єктів критичної інфраструктури, що в умовах воєнного стану після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України є потенційною ціллю постійних ракетних обстрілів, що становить безпосередню загрозу життю та здоров`ю.

Позивачка в суді апеляційної інстанції пояснила, що під час обстрілів було пошкоджено дах сараю, який вона перекрила, з відома ОСОБА_2 , за рахунок шиферу, який призначався для ремонту будинку.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 вказала, що припинення її права на частку у спірному будинку завдасть їй та членам її сім`ї істотної шкоди.

Встановлено, що у спірному будинку після смерті батьків сторін, постійно ніхто не проживає. Кожна із сторін приїздить туди лише для обробітку земельної ділянки та відпочинку у теплу пору року.

З пояснень сторін встановлено, що між ними склався певний порядок користування будинком і земельною ділянкою.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснила, що вона систематично обробляє земельну ділянку, яка виділена їй в натурі, що не заперечено та не спростовано ОСОБА_1 .

Окрім того, в суді апеляційної інстанції сторона відповідачки пояснювала, що ураховуючи частку відповідачки у спірному домоволодінні, вона є достатньою для зведення іншого будинку при певних умовах та окремого користування ним, враховуючи наявність інших членів сім`ї відповідачки.

При цьому необхідно звернути увагу й на ту обставину, що сторони та їх сім`ї проживають в місті, а спірне домоволодіння знаходиться на незначній відстані від приміської зони.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що припинення співвласника будинку ОСОБА_2 на частку в спільному майні завдасть істотної шкоди відповідачці та членам її сім`ї.

За таких обставин доводи представника позивачки адвоката Янчука М.О., з посиланням на висновки експертизи від 27.04.2023 №560/04 -2023, що частка не може бути виділена в натурі, річ є неподільною та спільне володіння і користування майном є неможливим, не можуть бути враховані, оскільки висновком встановлено, про що зазначено вище, що спірний будинок на дату проведення дослідження перебуває у аварійному стані, що не означає відсутність можливості поділу будинку (домоволодіння) взагалі. До того ж таким припиненням права на частку у спільному майні буде завдано істотної шкоди інтересам співвласника ОСОБА_2 та членам її сім`ї.

Наявність у ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності квартири у м. Житомирі, не свідчить про можливість позбавлення особи права власності на частку в іншому нерухомому майні.

До того ж ОСОБА_1 також має квартиру в м. Житомирі на праві власності, що підтверджується матеріалами справи.

Послання ОСОБА_1 , що відповідачка не несе будь-яких витрат на утримання майна, не є підставою для припинення її права власності на 1/3 частини у спірному будинку. Питання щодо відшкодування витрат на утримання спільного майна може бути вирішено у спосіб, передбачений ЦК України. До того ж судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у спірному будинку відсутнє централізоване, водо-газо- постачання та відведення, що виключає необхідність сплати щомісячних платежів, а витрати на оплату світла є незначними, що зумовлене нечастим користуванням відповідною послугою.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частку спірного житлового будинку та визнання за нею права власності на цю частку будинку задоволенню не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо припинення права спільної часткової власності на земельні ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток або виділена в натурі, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. При цьому суд вказав, що не вбачає підстав та перепон щодо виділення в натурі відповідних часток спірних земельних ділянок сторонам. З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позові.

Такі висновки суду першої інстанції, по-перше, не відповідають змісту заявлених позовних вимог, а, по-друге, оскільки апеляційним судом відмовлено у задоволенні вимог про припинення права спільної часткової власності відповідачки на 1/3 частину спірного житлового будинку та визнання за нею права власності на цю частину будинку, то не підлягають до задоволення і похідні позовні вимоги про припинення права спільної часткової власності на земельні ділянки та визнання за позивачкою права власності на них.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, ухвалене із порушенням норм чинного матеріального законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову. Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2724 грн.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2724 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.01.2024.

Головуючий Судді