ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

м. Київ

справа № 569/4464/19

провадження № 61-106св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Гудими Д. А., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Рівненський коледж економіки та бізнесу»,

третя особа - Управління Держпраці у Рівненській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Рівненській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Рівненський коледж економіки та бізнесу» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2020 року в складі судді Бердія М. А. та постанову Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Карпук А. К., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Рівненський коледж економіки та бізнесу» (далі - ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу»), у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати недійсним та скасувати наказ відповідача від 06 серпня 2018 року № 32-о про надання відпустки без збереження заробітної плати; визнати недійсним акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 10 грудня 2018 року № 22; визнати таким, що пов`язаний з виробництвом, нещасний випадок, який стався з ним 08 серпня 2018 року внаслідок падіння з висоти на території навчального закладу на АДРЕСА_1 ; та зобов`язати відповідача скласти щодо цього нещасного випадку акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 11 травня 2018 року працював на посаді слюсаря в ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу». 08 серпня 2018 року на робочому місці в робочий час з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав першу групу інвалідності та потребує довготривалої та вартісної реабілітації.

У листопаді 2018 року він звернувся до відповідача з заявою про видачу акта про нещасний випадок на виробництві, проте отримав відповідь про неможливість провести об`єктивне розслідування нещасного випадку невиробничого характеру.

Після його звернення до Управління Держпраці у Рівненській області йому надали акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 10 грудня 2018 року № 22 та повідомили про те, що він нібито перебував у відпустці без збереження заробітної плати з 06 серпня 2018 року до 09 серпня 2018 року.

Заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 06 серпня 2018 року він не писав, а 08 серпня 2018 року перебував на робочому місці та виконував завдання керівництва.

Короткий зміст судових рішень судів

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ директора ДВНЗ «Рівненський коледж економіки і бізнесу» від 06 серпня 2018 року № 32-о про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 .

Визнано недійсним акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 10 грудня 2018 року № 22, складений на підставі розслідування, проведеного ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу», затверджений директором 10 грудня 2018 року.

Визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 08 серпня 2018 року внаслідок падіння з висоти на території ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався з ОСОБА_1 08 серпня 2018 року на території ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» за адресою: АДРЕСА_1

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримав виробничу травму під час виконання ним 08 серпня 2018 року безпосередніх трудових обов`язків за дорученням роботодавця.

Справа переглядалася в апеляційному порядку неодноразово.

Так, постановою Рівненського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2020 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 року постанову Рівненського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Волинського апеляційного суду від 05 травня 2021 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2020 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року постанову Волинського апеляційного суду від 05 травня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не повністю виконав вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 13 січня 2021 року, та не встановив і не з`ясував обставини й причини, за яких позивач 08 серпня 2018 року отримав травми.

Постановою Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2020 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з доведеності позивачем факту того, що нещасний випадок, який стався з ним 08 серпня 2018 року, пов`язаний з виробництвом.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2022 року ДВНЗ «Рівненськийколедж економіки та бізнесу» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 0707/10164/2012, від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц, від 06 листопада 2019 року в справі № 304/1927/14-ц, від 13 січня 2021 року в справі № 569/4464/19, від 31 серпня 2022 року в справі № 728/1077/21, від 28 вересня 2022 року в справі № 333/3243/20; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах; судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема не з`ясували обставини та причини, за яких позивач 08 серпня 2018 року отримав травми. Необґрунтовано взяли до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи від 20 серпня 2019 року, який складений з порушенням вимог закону.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

27 лютого 2023 року справа № 569/4464/19 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

З 11 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря у ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу».

08 серпня 2018 року з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав травму голови.

Згідно з картою виїзду швидкої медичної допомоги від 08 серпня 2018 року № 18 ОСОБА_1 був доставлений в приймальне відділення Центральної міської лікарні міста Рівного з діагнозом: забійна рана тім`яної ділянки голови, гостра алкогольна інтоксикація. Виклик швидкої був здійснений сторонньою особою о 15 годині 44 хвилин 08 серпня 2020 року на адресу: АДРЕСА_2 , за коледжем. У карті виїзду зазначено особу - ОСОБА_2 .

Згідно з проведеною Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області на виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2020 року перевіркою встановлено, що з огляду на перебіг захворювання та отримані травми ОСОБА_3 (згідно з посвідченням), який був доставлений 08 серпня 2018 року в КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради з закритою черепно-мозковою травмою (забійна рана тім`яної частини голови, гостра алкогольна інтоксикація) та хворий ОСОБА_1 - це одна й та ж особа.

Відповідно до виписного епікризу № 14982 КНП «Центральна міська лікарня» ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 10 серпня 2018 року до 21 вересня 2018 року. Травма отримана за невиявлених обставин 08 серпня 2018 року, доставлений у приймальне-діагностичне відділення Центральної міської лікарні 10 серпня 2018 року у важкому стані з переломовивихом С6-С7 хребців, із забоєм спинного мозку, з порушенням функцій тазових органів.

У зв`язку з отриманою травмою у період з 10 серпня 2018 року до 03 грудня 2018 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що підтверджується копіями відповідних листків непрацездатності. Причиною непрацездатності зазначено невиробничі травми.

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовою заявою про отримання акта за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який трапився з ним 08 серпня 2018 року.

Відповідач утворив комісію з розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 08 серпня 2018 року, за висновками якого складений акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 10 грудня 2018 року № 22.

Акт за формою Н-1 відповідач не складав, оскільки комісія не встановила, за яких обставин позивач отримав травму, та дійшла висновку, що причиною травмування є особиста необережність позивача. Крім того, в акті зазначено, що ОСОБА_1 з 06 до 09 серпня 2018 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Держпраці у Рівненській області та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області з письмовою заявою про зобов`язання ДВНЗ «Рівненський коледж економіки та бізнесу» провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався з ним 08 серпня 2018 року.

Згідно з листом Рівненського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Рівненській області від 18 січня 2019 року за вихідним № 11-01-09-93 позивачу відмовлено у проведенні розслідування нещасного випадку на виробництві, з посиланням на те, що нещасний випадок, який стався з позивачем, є випадком невиробничого характеру. Управління врахувало надані відповідачем документи про перебування позивача 08 серпня 2018 року у відпустці, пояснення позивача та листки непрацездатності від 10 серпня 2018 року, у яких причиною непрацездатності зазначено - невиробнича травма.

Відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0951699 ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року встановлена І група інвалідності з причини загального захворювання.

Згідно з наказом від 06 серпня 2018 року № 32-о, відповідач на підставі заяви позивача надав йому відпустку без збереження заробітної плати в період з 06 до 09 серпня 2018 року.

Разом з тим, згідно з висновком судової експертизи від 20 серпня 2019 року № 1.1-222/19, проведеної на підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2019 року Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, рукописні записи в примірнику автобіографії ОСОБА_1 та в заяві про надання відпустки без збереження заробітної плати від 06 серпня 2018 року виконані різними особами.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Частинами першою, третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно з частиною другою статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначена Порядком проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 7 Порядку розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше.

Відповідно до пункту 14 Порядку комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема, обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, а також вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. У разі, коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов`язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5.

Пунктом 15 Порядку передбачено, що обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, серед іншого, виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, у тому числі протягом робочого та надурочного часу; виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до його трудових (посадових) обов`язків, зокрема із запобігання виникненню аварій або рятування людей та майна підприємства, будь-які дії за дорученням роботодавця.

Згідно з пунктом 33 Порядку контроль за своєчасністю та об`єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції.

Громадський контроль здійснюють профспілки через свої виборні органи і представників, а також уповноважені найманими працівниками особи з питань охорони праці у разі відсутності на підприємстві профспілки.

Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку.

Пунктом 34 Порядку визначено, що посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1.

Рішення посадової особи органу Держпраці може бути оскаржено у судовому порядку. На час розгляду справи у суді дія припису за формою Н-9 зупиняється.

Отже, вимоги про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, відносяться до компетенції комісії по розслідуванню нещасного випадку. Спеціальна комісія встановлює факт пов`язаності чи непов`язаності нещасного випадку з виробництвом, тобто спеціальна комісія є спеціальним суб`єктом щодо встановлення такого факту, рішення якого може бути оскаржено до суду.

За правилами статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У цій справі суди встановили, що позивач травмувався під час виконання трудових обов`язків у робочий час. Наведене підтверджується, зокрема, записами в карті виїзду швидкої медичної допомоги від 08 серпня 2018 року № 18, у якій зазначено, що прийом виклику здійснено о 15:44 год, що є робочим часом, та висновком судової почеркознавчої експертизи від 20 серпня 2019 року № 1.1-222/19, який свідчить про те, що позивач не писав заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати та відповідно 08 серпня 2018 року не перебував у відпустці.

Відповідач належними та допустимими доказами ці обставини не спростував. Обставини перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння не були предметом розгляду комісії з розслідування нещасного випадку.

З огляду на викладене суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про незаконність наказу про надання відпустки від 06 серпня 2018 року та визнання недійсним акта про нещасний випадок невиробничого характеру від 10 грудня 2018 року, оскільки викладені в цьому акті обставини спростовані під час розгляду справи.

Водночас, задовольняючи позов у частині визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, та зобов`язання відповідача скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, суди не врахували, що факт пов`язаності нещасного випадку з виробництвомне може бути встановлений в судовому порядку, оскільки встановлення такого факту відноситься до компетенції комісії по розслідуванню нещасного випадку. Відповідно в задоволенні позову в цій частині необхідно було відмовити.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року в справі № 210/5713/20.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, та зобов`язання скласти акт про нещасний випадок та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенніцих вимог. У іншій частині оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Рівненський коледж економіки та бізнесу» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в частині позовних вимог про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, та зобов`язання скласти акт про нещасний випадок скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 а до Державного вищого навчального закладу «Рівненський коледж економіки та бізнесу» про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, та зобов`язання скласти акт про нещасний випадок.

В іншій частині рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Ю. Тітов
Судді:Д. А. Гудима Є. В. Коротенко В. М. Коротун В. І Крат