Справа № 147/1679/23
Провадження № 2/147/72/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кравчука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

у грудні 2023 року представник позивача адвокат Конякін М.С. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.01.2023 поліцейським офіцером громади Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції С. Ходою на водія ОСОБА_2 складено адміністративний матеріал за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням пункту 2.9 Правил дорожнього руху України. При цьому також було здійснено тимчасове затримання транспортного засобу «CHERRY JAGGІ» номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується квитанціями № 1668 та № 1669. Постановою судді Тростянецького районного суду Вінницької області Натальчук O.A. від 28.02.2023 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, тимчасове затримання транспортного засобу та складення адміністративного матеріалу за ч.1 ст. 130 КУпАП працівником поліції незаконним та таким, що спричинило страждання.

Зазначає, що норма ст. 2652 КУпАП не передбачає тимчасове затримання транспортного засобу за вчинення правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також згідно з положенням ст. 2652 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Випадки тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик визначені частиною третьою статті 2654 цього Кодексу.

Статтею 2654 КУпАП передбачено випадки для тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик. Серед зазначених випадків немає порушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що ще раз вказує на те, що тимчасове вилучення транспортного засобу було незаконним.

Аналогічні норми містяться в Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженому постановою Кабінету Міністрів від 17 грудня 2008 року. Крім того, Порядок вказує на те, що поліцейським забороняється брати участь у тимчасовому затриманні транспортних засобів у випадках, не передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цих Законом виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з тим, що законні та обґрунтовані підстави для тимчасового затримання транспортного засобу відсутні, вважає, що ОСОБА_2 має бути відшкодована майнова шкода шляхом стягнення з відповідачів відповідних сум, а саме 1008 грн за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу, в тому числі ПДВ, та 25 грн банківської комісії; 672 грн за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу, в тому числі ПДВ, та 25 грн банківської комісії; 7100 грн оплата за послуги евакуатора та 71 грн банківської комісії; 223,29 грн та 479,84 грн за пальне.

Крім майнової шкоди ОСОБА_2 було заподіяно також і моральну шкоду, яку він оцінює в 100000 грн. Вона полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з тимчасовим вилученням транспортного засобу. У наслідок дій порушенні нормальні життєві зв`язки позивача через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та настанні інших негативних наслідків.

Обґрунтовуючи розмір заподіяної шкоди та в підтвердження тяжкості її наслідків слід зазначити про: особливий ступінь цинізму та правового нігілізму (повна та всебічна зневага до норм чинного законодавства) працівника поліції при порушенні прав позивача; порушення особистої гідності, оскільки тимчасове затримання транспортного засобу спричинило відчуття безпорадності, стресу та публічної ганьби ОСОБА_2 як водія, що призвело до емоційної та моральної травми; втрату часу та комфорту (тимчасове затримання транспортного засобу призвело до втрати часу водія, відкладення важливих справ, а також до фізичних та психологічних незручностей, які полягали в тому, що йому довелось звертатись до своїх друзів та знайомих з проханням про допомогу у пересуванні); тривалий стрес та тривожність, яка пов`язана з тим, що ОСОБА_2 хвилювався за транспортний засіб, адже його було вилучено з порушенням процедури, не було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що в свою чергу спричинило переживання безпосередньо за автомобіль та особисті речі, які в ньому знаходились; ступінь порушення життєвих планів і перспектив, істотність вимушених змін у житті позивача. Складення протоколу та тимчасове затримання транспортного засобу значним чином вплинуло на психоемоційний стан позивача, оскільки він відчував приниження та пережив емоційне перенапруження, спричинене неправомірним та необґрунтованим звинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, якого він не вчиняв. ОСОБА_2 хвилювався за вирішення справи та доведення своєї невинуватості в період з складення адміністративного протоколу, що відбулось 25 січня 2023 року аж до винесення постанови від 28 лютого 2023 року про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Також, вказує, що варто враховувати те, що від населеного пункту де проживає ОСОБА_2 до спеціального майданчика куди доставили на тимчасове зберігання затриманий транспортний засіб значна відстань (від Ободівки до Немирова 89 км), що в свою чергу спричинило зайві незручності та хвилювання за цінні для позивача речі, що знаходились в затриманому автомобілі та сам автомобіль, адже не було здійснено огляд та опис стану транспортного засобу.

Для повернення транспортного засобу ОСОБА_2 довелось звертатись до друзів з проханням про допомогу у пересуванні до Немирова, що потягнуло незаплановані витрати на бензин.

Усе вище перелічене завдало ОСОБА_2 страждання та психологічний стрес.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням ОСОБА_2 , тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, проте з огляду на суттєві тяжкі наслідки протиправних дій відповідача для душевного стану останньою, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір заподіяної моральної шкоди оцінюється в 100000 грн.

У зв`язку з чим просить: стягнути з Державної казначейської служби України матеріальну шкоду заподіяну ОСОБА_2 , а саме: 1008 грн за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу, в тому числі ПДВ, та 25 грн банківської комісії; 672 грн за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу, в тому числі ПДВ, та 25 грн банківської комісії; 7100 грн оплата за послуги евакуатора та 71 грн банківської комісії; 223,29 грн та 479,84 грн за пальне; стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 100000 грн; стягнути з Державної казначейської служби України судові витрати.

Ухвалою судді від 21 грудня 2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29 грудня 2023 року від відповідача Державної казначейської служби Українина адресу суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позов не визнають, просять відмовити повністю. В обгрунтування зазначили, що відповідачем у справі зазначено Державну казначейську службу України, однак у жодному абзаці не вказано, якими діями остання причинила моральну шкоду позивачу, та у зв`язку з чим її було залучено як одним з відповідачів у даній справі. Відповідачем є особа, яка є ймовірним порушником прав, свобод чи інтересів позивача, унаслідок чого притягується до відповіді за позовом. Жодних правових зв`язків, які могли б спричинити нанесення Державної казначейської служби України моральної шкоди позивачу не існувало та не існує дотепер. У своїй позовній заяві, як на підставу для відшкодування моральної шкоди внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній посилається на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Даним законом передбачено порядок відшкодування понесеної моральної шкоди, проте суб`єкт вчинення таких дій та умови його застосування є спеціальними. Вказаний закон може бути застосованим у випадках, коли такі дії, зокрема незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, вчинені органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратурою та судом. З аналізу вказаної вище статті вбачається, що поліцейський офіцер громади не є особою, який уповноважений здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Жодного рішення, яке могло б дати право на відшкодування такої шкоди не існує. Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди зазначає, що вона не доведена належними доказами, що свідчать про понесення позивачем моральних страждань. Тому просить відмовити у позові повністю.

04 січня 2024 року від відповідача Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області надійшов відзив на позов, надісланий поштовим зв`язком, в якому зазначено, що позов не визнають, просять відмовити повністю. В обгрунтування зазначили, що 25 січня 2023 року поліцейським офіцером громади Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області було винесено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 321349 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.02.2023 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене вище, ГУНП вважає, що спірна постанова складена уповноваженою особою відповідно до вимог чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, поліцейський офіцер громади під час винесення оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Якщо позивач, мав на меті оскарження дій поліцейського Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області щодо тимчасового затримання транспортного засобу від 25.01.2023 марки «CHERY JAGGI» номерний знак НОМЕР_1 на спеціальний майданчик, як зазначено у описовій частині позовної заяви, то слід зазначити наступне.

Сам по собі акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу є додатком до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція 1395). Тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення є формою документування правопорушення.

У випадку позивача 25.01.2023 до його автомобіля «CHERRY JAGGІ» номерний знак НОМЕР_1 було застосовано тимчасове затримання транспортного засобу, оскільки відповідно до ст. 266 КУпАП останнього було тимчасово відсторонено від керування транспортним засобом. ОСОБА_2 не зміг забезпечити прибуття водія, який міг би доставити вказаний транспортний засіб до його місця проживання, таким чином було прийнято рішення щодо поміщення даного автомобіля на арешт майданчик м. Немирів Вінницької області, про що було складено відповідні матеріали. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, що свідчить про скасування й самого протоколу і, відповідно, додатків до нього, як дій поліцейського. Тому, дана вимога не зрозуміла для відповідача, оскільки дії поліцейського щодо документування вказаного правопорушення вже розглядались судом та прийняте відповідне рішення, що набрало законної сили.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди зазначили наступне. Відшкодування шкоди, завданої незаконним діями чи бездіяльністю, на що посилається позивач як на підставу заподіяння йому шкоди, регулюється ч.1-ч.4 ст. 1176 ЦК України. З огляду на обставини справи, факт наявності у позивача моральної шкоди залишається не доведеним, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази її завдання. Саме тому, факт душевних страждань має бути доведений в суді належними засобами доказування і доказування цих обставин покладається на особу, яка про це зазначає.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, що передбачено ч.5, ч.6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Тобто законом визначено, що умовами настання моральної шкоди має бути фізичний або психічний вплив на особу, які на сьогоднішній день є відсутніми і не доведеними з боку позивача. Недоведення обставин є підставою для відмови у позові.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, 21.02.2024 представником позивача адвокатом Конякіним М.С. подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, також зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області Дмитрук Ю.Д. в судовому засіданні заперечила щодо заявленого позову, вважає його безпідставним та необгрунтованим, просить відмовити у позові повністю з мотивів викладених у відзиві на позов.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Кравчук С.О. в судовому засіданні підтримав наданий відзив на позов, просить відмовити у позові за обставин, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши позиції представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 лютого 2024 року у справі №147/110/23 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 11 березня 2023 року (а.с. 16-20).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 25 січня 2023 року відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №321349 від 25.01.2023 вбачається, що 25 січня 2023 року о 16 год. 04 хв. в смт Тростянець на вул. Соборна, Гайсинського району, біля будинку 54, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «CHERY JAGGI» номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2,9а Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився за допомогою газоаналізатора ««Drager 6810», результат огляду 0,23 %о, тест №2599. Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно з ч.3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституція України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі ( ч.3 ст. 22 ЦК України).

За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо).

Пунктом четвертим частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.3, п.4 та п.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином та моральна шкода.

Внаслідок складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП одночасно працівниками поліції було здійснено тимчасове затримання транспортного засобу ОСОБА_2 - автомобіля «CHERY JAGGI» номерний знак НОМЕР_1 .

Позивачем в якості доказів понесених витрат на зберігання затриманого транспортного засобу надано суду квитанцію №1669 від 02.03.2023, в якій зазначено період платежу з 02.02.2023 по 02.03.2023 в сумі 672 грн (а.с.12) та квитанцію №1668 від 02.03.2023, в якій зазначено період платежу з 26.01.2023 по 02.02.2023 в сумі 1008 грн (а.с.13).

Дані платежі ОСОБА_2 сплачені, що підтверджено квитанцією №0.0..1 від 02.03.2023 на суму 672 грн та квитанцією №0.0..1 від 02.03.2023 на суму 1008 грн (а.с.14).

Крім того, під час затримання транспортного засобу та доставлення його на спеціальний майданчик в м. Немирів було використано послуги евакуатора, за які в подальшому позивач оплатив, що підтверджено копією чека про оплату наданого ТОВ «ВАРІО АГРО» на суму 7100 грн та квитанцією №0.0..1 від 30.01.2023 (а.с.11).

Щодо стягнення на користь позивача витрат по сплаті комісії за перерахування грошових коштів при сплаті певних сум суд оцінює дані докази критично та не приймає до уваги, оскільки дані витрати позивачем понесені добровільно при виборі банку, як установи для сплати платежів та не є витратами в розумінні ст. 1174 ЦПК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Позивачем також зазначено, що для повернення транспортного засобу йому довелось звертатись до друзів з проханням про допомогу у пересуванні до м. Немирова, що потягнуло незаплановані витрати на бензин в розмірі 223,29 грн та 479,84 грн, про що надано суду чек №8218 від 02.03.2023 про придбання в с. Ободівка пального в кількості 10,41 літрів на суму 223,29 грн та чек №8219 від 02.03.2023 про придбання в с. Ободівка пального в кількості 22,37 літра на суму 479,84 грн (а.с.15).

В позовній заяві зазначено про те, що для повернення транспортного засобу ОСОБА_2 довелось звертатись до друзів з проханням про допомогу у пересуванні до Немирова, що потягнуло незаплановані витрати на бензин на загальну суму 703,13 грн. Однак позивачем не доведено необхідність саме використання послуг найманого транспорту, а не користування громадським транспортом, не надано жодного доказу (письмового чи показів свідків) на підтвердження того, що саме ці кошти на бензин на загальну суму 703,13 грн витрачені для проїзд до м. Немирів для повернення транспортного засобу ОСОБА_2 , який був затриманим у зв`язку з складенням щодо останнього протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП 25 січня 2023 року.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 8780,00 грн.

Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1-ч.3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Наведена позиція висловлена у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовий висновок щодо застосування ст. ст. 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року в справі №6-501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №638/6944/16-ц, від 06 лютого 2019 року в справі №199/6713/14-ц, від 22 травня 2019 року в справі №686/20012/18.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу.

Пунктом четвертим частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 370/463/21.

Крім того, вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20.

Відповідно до п.3-п.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином та моральна шкода.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП наступає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок освідування особи на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння передбачений ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З постанови Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.02.2023 у справі №147/110/23 встановлено, що судом було досліджено матеріали адміністративної справи, зокрема протокол серії ААБ №321349 від 25.01.2023; відеозапис з нагрудної камери, акт медичного огляду №13 від 25.01.2023, результат дослідження на етанол №13 від 26.01.2023, проведені КНП ВОНД «Соціотерапія».

Таким чином, позивачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами доведено незаконність дій працівників поліції при складанні відносно нього адміністративного протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки провадження відносно особи постановою суду було закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Варто наголосити, що постанова Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.02.2023 у справі №147/110/23 набрала законної сили, відтак має для суду преюдиційне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.5, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Судом прийнято до уваги, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Суд зауважує, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення Рисовський проти України, N 29979, п. 86, 89, від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, N 14183/02, п. 71, 22.11. 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння особі моральної шкоди.

При цьому, суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.3. ст.19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Тому судом прийнято до уваги усі обставини справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки.

Згідно з п.6 ч.1ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004.

Судом встановлено наявність спричинення посадовими особами Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями заподіювача.

Встановлені судом обставини на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із притягненням його до адміністративної відповідальності. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення було порушено звичний розклад життя позивача, переживати страждання доводячи свою невинуватість у суді, крім того позивач стверджує про незаконне затримання його транспортного засобу та зберігання на спецмайданчику, що також призвело до занепокоєності, хвилювань та страждань у формі обмеження в праві вільного пересування.

Судом враховано характер моральних страждань понесених ОСОБА_2 , глибина його психічних переживань (страждань), тривалість негативних наслідків (страждань), у той же час судом не встановлено істотності вимушених змін у житті позивача.

При цьому, судом прийнято до уваги, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування моральної шкоди покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

В судовому засіданні доведено, що внаслідок незаконних дій уповноважених осіб Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУПН у Вінницькій області позивач зазнав моральних (душевних) страждань у зв`язку з ініціюванням провадження щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, так як йому необхідно було доводити свою невинуватість перед судом та оточуючими, витрачати час на захист свого порушеного права. Разом з тим, позивач не надав суду належних доказів у доведення розміру завданої йому моральної шкоди на суму саме 100000 грн.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не встановлює мінімального розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення, а ч.3 ст. 13 згаданого Закону в даному випадку не підлягає до застосування, оскільки вона регулює питання відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги характер моральних страждань, які переніс позивач, враховуючи певні його турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій посадових осіб, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, їх тривалості, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на його користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 3000,00 грн, що буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку службових осіб органу державної влади та їх тривалості.

При вирішенні даного спору, суд враховує, що уповноважений працівник поліції при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення не діє як самостійний суб`єкт, а діє від імені органу державної влади.

Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою (ст. 1174 ЦК України).

За змістом ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно з ч.1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. При цьому держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Отже, у цій справі відповідачем є саме держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Таким органом у цій справі є Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, яке є юридичною особою публічного права так як дії працівників територіального підрозділу Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області призвели до порушення прав позивача.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, може бути відповідачем у такій категорії справ. Водночас, залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

На вищевказане звернула увагу Велика Палата Верховного Суду в постановах від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, Верховний Суд в постановах від 22.07.2020 у справі № 295/711/19, від 26.05.2021 у справі № 522/3067/18.

Разом з цим, суд враховує, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення). У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочення або розстрочення виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат; 6) дату складення повного судового рішення (ч.7 ст. 265 ЦПК України).

Необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, Верховним Судом в постанові від 26.01.2022 у справі № 953/6561/20.

Враховуючи вищевикладене, обставини спричинення шкоди, вимоги розумності і справедливості, а також положення ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з державного бюджету України на користь позивача в рахунок компенсації моральної шкоди 3000,00 грн, в рахунок матеріальних збитків 8780,00 грн, в задоволенні решти вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується приписами Глави 8 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 8780,00 грн (вісім тисяч сімсот вісімдесят гривень 00 коп) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач 1 - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, адреса: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, .

відповідач 2 - Державна казначейська служба України, адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, .

Повний текст рішення складено 23 лютого 2024 року.

Суддя А.М. Мудрак