Справа № 147/324/17
Провадження № 22-ц/801/273/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокуСправа № 147/324/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника відповідача Роя В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», в інтересах якого діє Колодочка Павло Олександрович, на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (в редакції позовних вимог від 02.11.2017, які уточнені 23.10.2020) звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що 04.05.2006 між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №VIUPGA від 04.05.2006. За умовами зазначеного кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит на строк до 02.05.2010 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 39427,00 грн. на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 37600 грн. та 1827 грн. в сплату страхових платежів. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 04.05.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вірською А.І. Згідно з даним договором іпотеки ОСОБА_1 було надано в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 104.10 кв.м, житловою площею 48.10 кв.м, який складається з житлового будинку А: вхідного майданчика а; вхідного майданчика al: підвалу А/п, сараю Б; туалету В. благоустрою 1-3. Право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями (іпотечне майно) у неї виникло на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 29.12.2005, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вихватнюк Л.А. Вказане право власності на житловий будинок було зареєстровано в КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 03.04.2006 за реєстраційним номером 7345061.

Рішенням виконавчого комітету Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області № 34 від 29.09.2014 «Про присвоєння адреси житлового будинку» було фактично змінено адресу житлового будинку, належного позивачу на праві власності шляхом присвоєння житловому будинку нової адреси: АДРЕСА_2 (замість АДРЕСА_1 , під яким було зареєстровано право власності на будинок). Таким чином, з 29.09.2014 належний ОСОБА_1 на праві власності згідно з договором купівлі-продажу жилого будинку від 29.12.2005, житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою погашення заборгованості за кредитним договором №VIUPGA від 04.05.2006, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» 19.02.2014 звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (цивільна справа 147/257/14-ц).

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року у цивільній справі № 147/257/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов було задоволено. Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIUPGA від 04.05.2006, в розмірі 202631,61 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 104,10 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також вирішено виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку (предмету іпотеки), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у Тростянецькому районному секторі управління державної міграційної служби України у Вінницькій області.

В процесі виконання зазначеного судового рішення, відповідачем, ПАТ КБ «Приватбанк» було з`ясовано та встановлено факт зміни адреси житлового будинку (з №14 на №11).

Після того, як їй (позивачу ОСОБА_1 ) в жовтні 2015 року стало відомо про ухвалення Тростянецьким районним судом Вінницької області судового рішення в цивільній справі № 147/257/14-ц (про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення), ОСОБА_1 почала оскаржувати дане судове рішення.

В результаті оскарження, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016, рішення Тростянецькою районного суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22.12.2015 року в цивільній справі №147/257/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після повторного судового розгляду зазначеної цивільної справи 01.12.2016 Тростянецьким районним судом Вінницької області було ухвалено нове судове рішення в справі про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в зв`язку з пропуском ПАТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду з цим позовом строку позовної давності, встановленої законом.

Вважала, що у зв`язку з цим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» втратило і право вимоги за договором іпотеки від 04.05.2006 відповідно до ст. 266 ЦК України.

Разом з тим, 05.04.2017 було отримано від відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» «Вимогу власника» від 03.04.2017 № 30.1.0.0/2-, якою було повідомлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є власником нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору іпотеки б/н від 04.05.2006 посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрованого в реєстрі під №14, про що до Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис. Також вказано, що на даний момент ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений можливості вільно користуватись зазначеною нерухомістю з причини знаходження в ній та її використання ОСОБА_1 на умовах й з підстав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не відомі та відповідно такий стан є порушенням ст. 319 ЦК України. Тобто, з даної вимоги вбачається, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» є власником житлового будинку.

Жодних документів про своє право власності на вищевказаний житловий будинок ПАТ КБ «ПриватБанк» разом з вимогою власника не надав.

Після отримання так званої «Вимоги власника» щоб перевірити реєстрацію свого права власності, позивач звернулась за Інформаційною довідкою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухоме майно, Державною реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З інформаційної довідки №84374389 від 06.04.2017 вбачається, що за адресою/місцезнаходженням: АДРЕСА_1 в розділі: «Відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно Відомості про об`єкт нерухомого майна» міститься інформація про реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 7345061) за позивачем. За таким реєстраційним номером було зареєстровано нерухоме майно ОСОБА_4 до 01.01.2013 в КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

З інформаційної довідки №84374627 від 06.04.2017 вбачається, що за адресою/місценаходженням: АДРЕСА_1 (тобто за фактичною адресою її будинку) в розділі «Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» міститься інформація про нерухоме майно (житловий будинок) за зазначеною адресою, яке за площею, складовими частинами об`єкта нерухомого майна повністю співпадає з технічними характеристиками належного ОСОБА_4 на праві власності житлового будинку, зазначеними в її правовстановлюючих документах про право власності на будинок, та які зазначали в договорі іпотеки від 04.05.2006, при передачі нерухомого майна в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк». З розділу «Актуальна інформація про право власності» вбачається, що єдиним власником зазначеного нерухомого майна є ПАТ КБ «Приват Банк», . Номер запису про право власності: 15815596. Державну реєстрацію права власності було здійснено 04.08.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1071, виданий 18.02.2016, видавник: приватний нотаріус Бондар І.М. Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30852745 від 09.08.2016 14:26:26, приватний нотаріус Бондар І.М. З розділу «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» вбачається, що іпотекодержателем майна є відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», а іпотекодавцем зазначеного в довідці майна є другий відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», .

Отже, із зазначеної в інформаційній довідці №84374627 від 06.04.2017 інформації вбачається, що належне ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно, яке було зареєстроване за нею на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 29.12.2005 за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час зареєстроване за новою, зміненою адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», але до реєстрації права власності за відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» можливо було зареєстровано на праві власності за другим відповідачем ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», оскільки 2-й відповідач є іпотекодавцем спірного майна, а в 1-го відповідача право власності виникло на підставі договору іпотеки від 18.02.2016.

Отже за даних обставин, в позивача є обгрунтовані підстави вважати, що відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» щонайменше не визнається її право власності на належний позивачу на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 29.12.2005 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 ).

З «Вимоги власника» від 03.04.2017 вбачається, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає себе власником належного позивачу житлового будинку за вказаною адресою.

Враховуючи зміни в законодавстві та правові позиції Верховного суду просила: визнати припиненим Договір іпотеки від 04 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 , та відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений 04.05.2006 приватним нотаріусом Тростянецькою районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрований в реєстрі за №1427; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30852745 від 09.08.2016, про реєстрацію права власності за ПАТ «ПриватБанк» на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 15815596, дата державної реєстрації: 04.08.2016, винесеною приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною; визнати недійсним договір іпотеки серія та номер: 1071, виданий 18.02.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріальною округу Бондар І.М., відповідно до якого у відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», усі понесені судові витрати.

12 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 09.08.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» з порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок, загальною площею 104.10 кв. м, житловою площею 48,10 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 18.02.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1071. Після отримання права власності на вказану нерухомість, Позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим просив виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою суду від 16 січня 2018 справу №147/324/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Естейт Селлінг» про визнання права власності на нерухоме майно та справу №147/997/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення об`єднано в одне провадження та присвоєно №147/324/17.

Ухвалою суду від 28 червня 2023 року за заявою представника ПАТ КБ «Приватбанк» позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення залишено без розгляду.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання права власності на нерухоме майно задоволено частково.

Визнано припиненим договір іпотеки від 04 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений 04.05.2006 приватним нотаріусом Тростянецькою районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1427.

Визнано недійсним договір іпотеки серія та номер: 1071, виданий 18.02.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріальною округу Бондар І.М., відповідно до якого у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30852745 від 09.08.2016, про реєстрацію права власності за ПАТ «ПриватБанк» на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 15815596, дата державної реєстрації: 04.08.2016, винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнено в рівних частинах з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» на користь ОСОБА_1 960 грн витрат по сплаті судового збору та 6000,00 грн витрат за надання правничої допомоги.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, просив оскаржуване рішення в частині визнання припиненим договору іпотеки від 04 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений 04.05.2006 приватним нотаріусом Тростянецькою районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1427 та в частині стягнення витрат за надання правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цих частинах відмовити..

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим судом не враховано, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту його порушеного права. Представник переконаний, що ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є віндикаційний позов про витребування спірного майна від АТ КБ «ПриватБанк».

Також скаржник вказує, що відмова у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із пропуском строку позовної давності не є підставою для задоволення вимог позивач про припинення іпотеки.

Щодо стягнення із АТ КБ «ПриватБанк» судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, представник зазначає, що будь-якого детального опису робіт та квитанції (до прибуткового ордеру) саме на виконання відповідного Договору про надання правової допомоги до позовної заяви позивач не долучила, тому скаржник вважає, що відповідних витрат позивачем понесено не було.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки серія та номер: 1071, виданий 18.02.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріальною округу Бондар І.М., відповідно до якого у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30852745 від 09.08.2016, про реєстрацію права власності за ПАТ «ПриватБанк» на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 15815596, дата державної реєстрації: 04.08.2016, винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам не повністю.

Судом встановлено, що 04 травня 2006 року між «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VIUPGA00000950. За умовами п. 1.1 зазначеного кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит на строк до 02.05.2010 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 39427,00 грн на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 37600 грн та 1827 грн на сплату страхових платежів.

Також 04 травня 2006 року між «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. Відповідно до п. 2 за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № VIUPGA00000950 від 04.05.2006.

Відповідно до п. 6 договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: житловий будинок з господарськими будівлями № 14, який складається з: житлового будинку А: вхідного майданчика а; вхідного майданчика a1: підвалу А/п; сараю Б; туалету В. благоустрою 1-3., загальною площею 104,10 кв. м, житловою площею 48,10 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2005. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 21 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 15.7.1. 15.7.2, 15.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 1448 від 22 грудня 1997 року, якщо інше не передбачене законодавством, на день реалізації Предмету іпотеки.

У пункті 26 договору іпотеки зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки.

З договору купівлі - продажу житлового будинку від 29 грудня 2005 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вбачається, що покупець ОСОБА_1 купила належний продавцю на праві приватної власності житловий будинок А, 104,1 кв. м; вх. майданчик а; вх. майданчик а1; підвал А/п; сарай Б; туалет В; благоустрій 1-3, що розташований в АДРЕСА_1 . Дане право власності зареєстровано КП «Тульчинське МБТІ» про що наявний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10282756 від 03.04.2006, реєстраційний номер 7345061, номер запису 771 в книзі ФЖ4.

Рішенням виконавчого комітету Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області № 34 від 29.09.2014 присвоєно адресу житловому будинку належному ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 (змінивши з №14 на №11).

Позивач стверджує, що довідавшись про існування судового рішення в цивільній справі № 147/257/14-ц (про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення) вона почала оскаржувати дане судове рішення.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року слідує, що заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.08.2014 у цивільній справі № 147/257/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов було задоволено та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIUPGA00000950 від 04.05.2006 в розмірі 202 631,61 грн звернути стягнення на будинок загальною площею 104,10 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22.12.2015 рішення Тростянецького районного суду від 05 вересня 2014 року в частині розміру заборгованості змінено, замість слів «в сумі 202 636,61 грн» вказати «в сумі 94 675,12 грн», в частині виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також стягнення з них судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення та в частині стягнення з них судових витрат відмовлено, в іншій частині рішення залишено без змін.

Однак, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.08.2014 та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22.12.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В подальшому рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.12.2016 в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено та стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати. Вказане рішення суду набрало законної сили 27.12.2016.

З наданої позивачем в якості доказів Інформаційної довідки з ДРРП номер 84374389 від 06.04.2017 за параметрами запиту за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у розділі «Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно»: «відомості про об`єкт нерухомого майна»: реєстраційний номер майна 7345061, тип майна будинок, житловий; адреса АДРЕСА_1 , загальна площа 104,1 кв.м., житлова площа 48,1 кв.1; номер запису 771 в книзі ФЖ4; «Відомості про право власності»: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; форма власності приватна, частка 1/1; підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу ВСО 311108, 29.05.2005 (а.с.27-29 том 1).

Також з Інформаційної довідки з ДРРП номер 84374627 від 06.04.2017 за параметрами запиту за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у розділі «Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно»: «актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна»: реєстраційний номер 41, об`єкт будинок житловий, загальна площа 104,1кв.1, житлова площа 48,1 кв.м, адреса АДРЕСА_1 ; «Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна» житловий будинок А: вх. майданчик а; вх. майданчик al: підвалу А/п; сарай Б; туалет В; благоустрій 1-3; «номер запису про право власності» 15815596, дата державної реєстрації 04.08.2016; вчинене приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною, Дніпропетровський міський нотаріальний округ. Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер 1071, виданий 18.02.2016. Форма власності приватна, розмір частки 1; власник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»; «актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки»: номер 13324687 від 18.02.2016 вчинене приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною, Дніпровський міський нотаріальний округ; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки 1071 від 18.02.2016. Відомості про суб`єктів: іпотекодержатель: ПАТ КБ «Приватбанк»; іпотекодавець ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ». Також наявна інформація про вид обтяження: 18.02.2016 на підставі договору іпотеки 1071 від 18.02.2016 заборона на нерухоме майно.

Як стверджує позивач, що також підтверджено наданими суду доказами, відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в період часу розгляду справи №147/257/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було проведено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за адресою: АДРЕСА_1 , уже із зміненою адресою, однак про реєстрацію права власності позивача не повідомили.

03 квітня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 було надіслано «Вимогу власника» зі змісту якої вбачається, що «ПАТ КБ «ПриватБанк» є власником нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору іпотеки № б/н від 04.05.2006 посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрованого в реєстрі під №1427, про що до Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис. Також вказано, що на даний момент ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений можливості вільно користуватись зазначеною нерухомістю з причини знаходження у ній та її використання позивачем на умовах й з підстав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не відомі, що є порушенням ст. 319 ЦК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність будь-яких доказів щодо правомірності відчуження спірного нерухомого майна на підставі договірного погашення заборгованості відповідно до вимог ст. 26 договору іпотеки від 04.05.2006, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає обовязкове письмове повідомлення сторони договору щодо наміру вчинити дії з наданим в іпотеку майном та щодо вчинення будь-яких дій з іпотечним майном, враховуючи, що такі дії щодо спірного нерухомою майна були вчинені відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» після спливу всіх строків позовної давності, визначених законом, коли відповідачу в судовому порядку було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, тому дії відповідачів є неправомірними, а вимога позивача про визнання договору іпотеки припиненим підлягає до задоволення.

Щодо стягнення із відповідачів судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд першої істанції вказав, що у якості доказів понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду: квитанцію до прибуткового касового ордеру №06 від 12.05.2017 на суму 3000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру №15 від 19 березня 2018 року на суму 5000 грн, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу. Також надано квитанцію № 14 від 26.06.2019 на суму 3500 грн, акт виконаних робіт з надання правничої допомоги в цивільній справі № 147/324/17, з якого вбачається, що винагорода адвоката на момент складання акту складає 11400 грн.Замовником сплачено 11500,00 грн.

Враховуючи викладене, задоволення частково позовних вимог, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, районний суд вважав, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір витрат понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн, які підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках, тобто по 3000 грн. з кожного.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується не повністю, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності само по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 5 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16, Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року, справа № 537/6072/16, провадження № 61-35327св18. Зазначена правова позиція у судовій практиці є незмінною і підстав для відступлення від неї немає.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що сплив позовної давності до вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки само по собі припиняє основне зобов`язання за кредитним договором.

У справі, рішення в якій переглядається, районний суд неправильно застосував вищевказані норми матеріального права та помилково вважав, що іпотека підлягає припиненню, оскільки основне зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № VIUPGA00000950 від 04.05.2006 року припинилося самим лише фактом відмови судом у позові «Приватбанк» про стягнення заборгованості за цим кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок пропущення строку позовної давності.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання припиненим договору іпотеки від 04 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений 04.05.2006 приватним нотаріусом Тростянецькою районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1427 ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд вказує на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, у якості доказів понесених витрат на правничу допомогу представником позивача було надано суду: квитанцію до прибуткового касового ордеру № 06 від 12.05.2017 на суму 3000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 15 від 19 березня 2018 року на суму 5000 грн, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу. Також надано квитанцію № 14 від 26.06.2019 на суму 3500 грн, акт виконаних робіт з надання правничої допомоги в цивільній справі № 147/324/17, з якого вбачається, що винагорода адвоката на момент складання акту складає 11400 грн. Замовником сплачено 11500,00 грн.

При цьому, копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина дев`ята статті 83 ЦПК України).

Доказів надсилання (надання) копій доказів понесених витрат на правничу допомогу представником позивача іншим учасникам справи або доказів наявності у них всіх цих документів сторона позивача суду не надала.

Встановивши порушення установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме: ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу (докази), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.11.2023 року, справа № 308/7190/21.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про визнання припиненим договору іпотеки від 04 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений 04.05.2006 приватним нотаріусом Тростянецькою районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1427, та в частині стягнення в рівних частинах з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» на користь ОСОБА_1 витрат за надання правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цих частинах залишити без задоволення.

В решті рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 січня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук