ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 січня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4986/22

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/211/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мамонової О.Є.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу: Чернігівська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2023 року (повний текст складено 08 червня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним,-

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати дійсним заповіт, складений в м. Чернігові 10.03.2022 ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у Російській Федерації, м. Самарі, мешкала в АДРЕСА_1 , засвідчений її підписом, за яким вона заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що заповіт було вчинено у простій письмовій формі, він особисто підписаний заповідачкою, її волевиявлення було добровільним. Однак здійснити нотаріальне посвідчення сторони цього правочину не змогли, так як на території м. Чернігова у цей період йшли активні бойові дії, нотаріальні контори не працювали, тобто через форс-мажорні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Після зупинення бойових дій, позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, пред`явивши заповіт. За її заявою приватним нотаріусом Музикою Л.І. заведено спадкову справу та запропоновано встановити дійсність заповіту в судовому порядку, так як він не посвідчений нотаріально.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.06.2023 позов ОСОБА_1 про визнання заповіту дійсним - задоволено.

Визнано дійсним заповіт складений у м. Чернігові 10.03.2022 ОСОБА_3 , за яким усе належне майно вона заповіла ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішення суду Чернігівська міська рада, яка не брала участі у справі, звернулась із апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі Чернігівська міська рада просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.06.2023 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що належним відповідачем у даній справі є Чернігівська міська рада, оскільки інший можливий спадкоємець після смерті ОСОБА_3 - її рідна сестра ОСОБА_2 (відповідачка), на яку померла ІНФОРМАЦІЯ_3 склала попередній заповіт, заяви про прийняття спадщини не подавала, спадщину не прийняла.

Заявник зазначає, що незалучення судом першої інстанції Чернігівської міської ради як органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини до участі у справі в якості відповідача призвело до неправильного вирішення справи та безпосередньо вплинуло на права, свободи, інтереси і обов`язки останньої.

Наголошує, що у даному випадку має місце нікчемність заповіту від 10.03.2003, складеного у простій письмовій формі, відповідно до якого все майно ОСОБА_3 заповідано позивачці у справі, ОСОБА_1 , з огляду на порушення вимог щодо його посвідчення нотаріусом або іншою особою з числа визначених Цивільним кодексом України.

Уважає висновок суду щодо об`єктивної неможливості нотаріально посвідчити заповіт у березні 2022 року у м. Чернігові таким, що не відповідає дійсності.

Зауважує, що у заповіті не зазначено відомості про особи свідків, зокрема реквізити паспорта чи іншого документа, заповіт ніким не посвідчувався, ніким не встановлювалась особа заповідача, особи свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на ухвалення рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що вона звернулась до суду на п`ятому місяці з часу відкриття спадщини, тож відповідачем у справі про визнання дійсним заповіту, складеного у простій письмовій формі 10.03.2022 громадянкою ОСОБА_3 була визнана громадянка ОСОБА_2 .

Уважає, що станом на серпень 2022 року, на час звернення до суду з позовом про визнання дійсним заповіту, спір між нею та громадянкою ОСОБА_2 вівся в площині приватного права при визначенні особи, яка мала право на спадкування за заповітом.

Звертає увагу, що посилання апелянта на ст. 1257 ЦК України у частині того, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним, уважає, безпідставним у форматі з`ясування та взяття до уваги всіх об`єктивних умов часу та ситуації в країні.

Стверджує, що заява апелянта про те, що відповідачка ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, є безпідставною, так як позивачу належить прерогатива вибору відповідача. Крім того, відповідачка рідна сестра померлої на момент розгляду справи була спадкоємницею спадкового майна, як за законом, так і за заповітом.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника Чернігівської міської ради Мурзенок К.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила рішення суду першої інстанції скасувати, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 10.03.2022 на території Чернігівської області ввелись активні бойові дії, можливості нотаріально посвідчити заповіт не було, при цьому відповідачка не заперечує проти задоволення позовних вимог

Однак таких висновків районний суд дійшов із порушенням норм процесуального права зважаючи на таке.

Судом у справ встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 (а.с. 6).

08.07.2022 за заявою позивачки ОСОБА_1 заведено спадкову справу №23/2022 (в Спадковому реєстрі № 69420470) до майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 22-29).

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що за життя, 23.07.2003, ОСОБА_3 складено заповіт, за яким остання все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, у тому числі належну їй на праві приватної власності квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла сестрі ОСОБА_2 , який посвідчено державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Анікейчик О.Н., зареєстровано в реєстрі за № 1-1381 (а.с. 27).

10.03.2022 ОСОБА_3 у простій письмовій формі склала заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом матиме право, у тому числі належну на праві приватної власності квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 (а.с. 5).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частин першої - третьої та четвертої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У тексті заповіту заносяться відомості про особу свідків.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 та частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

У справі встановлено, що 23.07.2003 за життя ОСОБА_3 складено нотаріально посвідчений заповіт на ім`я своєї сестри відповідачки ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, спадкова справа після її смерті заведена 08.07.2022 за заявою позивачки, відповідачка із заявою про прийняття спадщини не зверталась, таким чином вона в силу приписів ст. 1270 ЦК України вважається такою, що її не прийняла.

Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до Закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України визначає, що саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

При зверненні до суду ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання дійсним заповіту, складеного 10.03.2022, ОСОБА_3 , при цьому відповідачем нею зазначено ОСОБА_2 , яка спадщину не прийняла.

Належним відповідачем у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі міської, сільської, селищної ради.

Таким чином у даній справі належним відповідачем є Чернігівська міська рада як орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться спадкове майно.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову.

Установивши, що ОСОБА_1 пред`явила позов до неналежного відповідача, яким є Чернігівська міська рада, на території, якої знаходиться спадкове майно, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту дійсним необхідно відмовити саме з таких підстав, оскільки ці вимоги не можуть розглядатися без залучення до участі належного за таким позовом відповідача.

Зважаючи на те, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни неналежного відповідача належним, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості вирішувати питання про їх права та обов`язки шляхом ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги Чернігівської міської ради, які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставини по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову. Позов у справі за відсутності належного відповідача не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався.

Разом з тим, зазначені обставини не перешкоджають позивачу звернутися до суду з позовом до належного відповідача відповідно до вимог процесуального закону.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Чернігівської міської ради підлягає задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.06.2023 скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу Чернігівської міської ради, то судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 1 488,60 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Чернігівської міської ради.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської міської ради задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Чернігівської міської ради (місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Магістратська, буд. 7, ) 1 488,60 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2024 року.

Головуюча: О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко