Ухвала

26 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 191/3452/20

провадження № 61-2526ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Левикіна Владислава Євгеновича як представника ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь загальну суму боргу за договорами позики від 01 вересня 2014 року та від 05 червня 2020 року в розмірі 26 500,00 доларів США.

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 24 жовтня 2023 року позов задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 05 червня 2020 року в розмірі 3 400,00 доларів США. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 23 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу за договором позики від 01 вересня 2014 року в розмірі 23 100,00 доларів США скасував та в цій частині позов задовольнив. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 01 вересня 2014 року в розмірі 23 100,00 доларів США. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023року в частині розподілу судових витрат скасував. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. В решті рішення суду залишив без змін.

20 лютого 2024 року адвокат Левикін В. Є. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

В касаційній скарзі адвокат Левикін В. Є. як представник ОСОБА_1 зазначає, що ціна позову у розмірі 26 500,00 доларів США згідно з офіційним курсом НБУ (1 долар США = 28,11 грн) станом на день звернення до суду з позовом становила 744 915,00 грн.

Отже, ціна позову у цій справі становить 744 915,00 грн, що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і воно не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Разом із цим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Левикіна Владислава Євгеновича як представника ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов