Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.01.2024 Справа №607/17975/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що за час спільного проживання без реєстрації шлюбу сторін народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дочки, її утриманню та вихованню. З початку повномасштабного вторгнення росії на територію України ОСОБА_3 не відвідує дочку, не забезпечує належним чином її природні потреби, взагалі не цікавиться її життям, станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, не сплачує аліменти. Дитина не знає відповідача як батька, а духовно-родинний зв`язок між батьком та дитиною відсутній. З 2022 року, незважаючи на окупацію міста, де проживала позивачка з дочкою, бойові дії та часті обстріли, відповідач жодним чином не цікавився життям, здоров`ям та безпекою своєї дочки. Позивачка з серпня 2022 року виїхала з окупованого міста та вивезла свою малолітню дочку. Всі питання щодо виховання дочки позивачкою вирішуються самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляється від виховання дитини. Вказує, що позбавлення відповідача батьківських прав не нашкодить інтересам дитини, адже вони фактично є чужими людьми, хоча позивачка ніколи не чинила відповідачу перешкод у спілкуванні з дочкою. Позивачка самостійно власними силами матеріально забезпечує, доглядає та виховує малолітню дочку, а також виконує всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дочки. Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу відповідача), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2023 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 16.11.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 07.12.2023.

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали з підстав, викладених у ній, просили позовні вимоги задовольнити, щодо постановлення заочного рішення не заперечили.

Відповідач до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та її представник не заперечили проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник третьої особи - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, також подано суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 14.05.2020 Голопристанським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Голопристанським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено актовий запис № 76, батьки дитини: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 фактично проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстроване місце їх проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками від 15.08.2022 № 6117- та № 6117- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до інформації від 08.09.2023, наданої КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться під спостереженням лікаря-педіатра педіатричного відділення № 2 поліклінічного відділення КНП «ТМДКЛ» з березня 2023 року, відповідно до укладеної декларації. З інформації лікаря-педіатра, декларація укладена мамою дитини ОСОБА_1 .. На прийом в поліклініку з приводу захворювань та профілактичних оглядів дитину супроводжує мама. За час спостереження батько дитини ОСОБА_3 до лікаря - педіатра не звертався.

Як вбачається з довідки № 31 від 26.06.2023, виданої директором Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок комбінованого типу) № 6 Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує ІІ молодшу групу № 3 Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок комбінованого типу) № 6 з 03.04.2023 по даний час.

Згідно довідки № 39 від 18.08.2023, виданої вихователем Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок комбінованого типу) № 6 Тернопільської міської ради, батько ОСОБА_4 не бере участі в освітньому процесі, зокрема, не спілкується з вихователями та адміністрацією, не відвідує батьківські збори, батька в закладі не бачили і не знають, жодного разу не забирав і не приводив дитину в дитсадок.

Згідно висновку Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У висновку зазначено: « ОСОБА_1 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що батько не бере жодної участі у житті їхньої доньки, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, жодних покладених законом на батька обов`язків не виконує. Також матір`ю повідомлено, що батько дитини перебуває на території російської федерації та отримав російське громадянство.

24.10.2023 працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_1 разом із дітьми та своєю матір`ю, на підставі договору оренди проживають в квартирі, яка складається з двох кімнат загальною площею 40 м.кв., з усіма комунальними зручностями. Для дитини наявне ліжко для сну, іграшки, одяг та взуття відповідного віку. Матір`ю створено всі умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини.

Батько дитини, ОСОБА_3 , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини не з`явився».

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є чоловіком сестри позивачки та хрещеним батьком ОСОБА_4 , йому відомо, що відповідач втік з початку війни і до цього часу його немає. Вдома практично не був, бачив дочку ще перед початком війни. Матеріально не допомагає, ні разу не дзвонив, не цікавився. З початку війни не контактують з відповідачем.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є сусідкою та подругою позивачки, їй відомо, що відповідач нічим не допомагає позивачці, коли почалася війна, він перейшов на сторону росії. Як батька може охарактеризувати його з негативної сторони.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду пояснив, що він є двоюрідним братом позивачки, коли сестра переїжджала в Тернопіль, зустрічав її з дитиною, йому відомо, що відповідач з дочкою не спілкувався.

Розглянувши справу суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із наступних підстав.

Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Підставою для позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавляться та не спілкується з нею.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи.

Суд вважає доведеним той факт, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконує батьківські обов`язки щодо належного виховання та розвиту дочки. До суду було надано висновок органу опіки і піклування про доцільність його позбавлення батьківських прав.

Оцінивши докази в їх сукупності, а саме те, що відповідач, залишивши малолітню дочку на тимчасово окупованій територію з позивачкою, з 2022 року не бере жодної участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, жодного разу за цей час не бачив її, матеріально не допомагає, зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, свідчать про свідоме усунення та нехтування батьком своїх обов`язків, ухиляння від виконання батьківських обов`язків по догляду та утриманню малолітньої дитини.

Тому, суд доходить висновку, що слід позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд доходить висновку, що саме рішення про позбавлення батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляє можливості піклуватися про неї її батьком за його бажанням, та за правилами статті 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, слід зазначити наступне.

Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України, особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною третьою статті 166 Сімейного кодексу України, встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

ОСОБА_1 в позовній заяві просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу вимог статті 182 СК України, суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частини п`ятої статті 185 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В матеріалах справи відсутні відомості про доходи та працевлаштування відповідача, однак він є працездатного віку, відсутні відомості про незадовільний стан його здоров`я.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмірі частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви (20.09.2023) та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Крім того, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, згідно статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 слід стягнути 1073,60 грн судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, та зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 282, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.09.2023 та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1073,60 грн. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави 1073,60 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання (ВПО): АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 1, код ЄДРПОУ - 43459222.

Головуючий суддяВ. М. Позняк