Справа № 349/713/23
Провадження № 22-ц/4808/52/24
Провадження № 22-ц/4808/53/24
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

секретаря Кузів А.В.

з участю представників: ОСОБА_1 адвоката Олексюка Л.В.;

ТзОВ " ОСОБА_2 " адвоката Кеня Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду від 11 серпня 2023 року, ухвалене в складі судді Рибій М.Г. в м. Рогатині, повний текст рішення складено 22 серпня 2023 року та на додаткове рішення Рогатинського районного суду від 31 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Лігал Колекш", (далі - ТзОВ "Преміум Лігал Колекш", Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерухомість Закон та Порядок» (далі - ТзОВ "Нерухомість Закон та Порядок») про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Преміум Лігал Колекш", ТзОВ "Нерухомість Закон та Порядок», третя особа, що не заяваляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського МНО Пономарьова Дар`я Володимирівна про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора.

Позовна заява обґрунтована тим, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» ( правонаступник ПАТ КБ «Надра») укладено кредитний договір від 20. 08.2008 , відповідно до умов якого позивач отримав в кредит 41 048,30 євро з сплатою 14,59 % річних з кінцевим строком повернення до 18.08.2028. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» ( правонаступник ПАТ КБ «Надра») укладено договір іпотеки від 21 серпня 2008 року, предмет договору -квартира АДРЕСА_1 . Протягом 2008-2015 років він регулярно сплачував платежі за кредитним договором, виплативши за цей період 40 300,00 євро. Після ухвалення 15.06.2015 рішення про припинення ПАТ КБ «Надра» його як позичальника ніхто не інформував яким чином погашати кредит. Після заміни кредитора у зобов`язанні за кредитним договором з ПАТ КБ «Надра» на ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн», 01.02.2022 ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» продало квартиру предмет іпотеки ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок». Зазначений продаж було вчинено з порушенням вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - ТзОВ «Преміум лігал колекшн» не повідомило його письмово за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу про свій намір укласти цей договір, не узгодило з ним ціну продажу предмета іпотеки, не надіслало звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки, не повернуло решти виручки від продажу предмета іпотеки. Окрім того, стягнення було здійснено в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Просив витребувати з володіння ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» квартиру АДРЕСА_2 та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок».

Рішенням Рогатинського районного суду від 31 серпня 2023 року у позові ОСОБА_1 до ТзОВ "Преміум Лігал Колекш", ТзОВ "Нерухомість Закон та Порядок» про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора відмовлено.

Додатковим рішенням Рогатинського районного суду від 31 серпня 2023 року заяву представника ТзОВ «Преміум лігал колекшн», адвоката Кеню Д. В. про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Преміум лігал колекшн», ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про проведену державну реєстрацію задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Преміум лігал колекшн» витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 5 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду та додатковим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову та скасування додаткового рішення, посилаючись на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ТзОВ «Преміум лігал колекшн» не мав права відчужувати спірну квартиру, оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 35 та ст. 38 Закону України « Про іпотеку» у місячний термін не повідомив його про усунення порушення та вимогу про виконання порушеного зобов`язання. Також судом не враховано тієї обставини, що кінцевий строк повернення кредитних коштів 18 серпня 2028. Однак, ні ПАТ «КБ «Надра», ні ТОВ «Преміум лігал колекшн» не повідомляли його про припинення строку погашення кредиту та його дострокове погашення. Зміна строку виконання основного зобов`язання можлива лише за наявності одночасно двох умов: виникнення у позичальника прострочення з погашення користування кредитом. заборгованості та письмове повідомлення його банком про припинення строку. Крім того, він не отримував письмову вимогу про усунення порушення та вимогу про виконання порушеного зобов' язання та попередження про звернення стягнення відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Долучені докази с неналежними, оскільки у списках згрупованих поштових відиравлень відправником зазначено ТОВ « ДИРЕКТ ТЕХНОЛОДЖІ», а не ТзОВ «Преміум лігал колекшн». В описах вкладень відсутні підписи як відправника, так і працівника Укрпошти, що суперечить п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за N° 270 від 05.03.2009 року, відповідно до яких працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Крім того, на примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення, а в описах, які надані ТзОВ «Преміум лігал колекшн», він відсутній. Також зазаначає, що дати на всіх поштових документах є різні, а дані фіскальних чеків не можуть свідчити про те, що ТзОВ «Преміум лігал колекшн» оплачена послуга саме за відправлення вимоги-повідомлення. З довідки про причини повернення відправлення не вбачається, що воно адресувалось саме йому.

23 листопада 2023 року директор ТзОВ "Нерухомість Закон та Порядок» ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що доводи, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не були предметом розгляду в суді першої інстанції та не вказувались позивачем в позовній заяві, тому вказані обставини не можуть розглядатись в апеляційному порядку. Крім того, в провадженні Рогатинського районного суду перебуває справа №349/1506/23 за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Преміум Лігал Колекш", ТзОВ "Нерухомість Закон та Порядок» про визнання недійним спірного договору купівлі продажу та доводи викладені в апеляційній скарзі ідентичні доводам, викладені в позовній заяві в зазначеній справі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвоката Олексюк Л.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ТзОВ " ОСОБА_2 " адвокат Кеню Д. В. заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законим та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «Преміум лігал колекшн» дотрималося ст. 35 Закону України «Про іпотеку», адже надіслало ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, зокрема шляхом продажу предмета іпотеки. Ці вимоги були надіслані як на зазначену в договорі іпотеки адресу місця проживання ОСОБА_1 , так і на адресу квартири предмета іпотеки. Належним виконанням ст. 35 Закону України «Про іпотеку» є сам факт надсилання вимоги про усунення порушення. Доводи позивача про застосування до спірних правовідносин з приводу продажу предмета іпотеки Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є необґрунтованими, оскільки цей закон втратив чинність 21.09.2021, тобто до дати продажу предмета іпотеки.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на необхідність дотримання принципу співмірності розміру витрат із складністю справи та виконаної адвокатом роботи; враховуючи, що підготовка позовної заяви включає в себе аналіз судової практики, участь в судових засіданнях здійснювалася через режим відеоконференції, суд визначив витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» 20.08.2008 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 41 048,30 євро з строком дії до 18.08.2028 та сплатою 14,59 % річних (а.с.14- 16 Т.1).

Копією заяви на видачу готівки від 20.08.2008 підтверджується надання грошових коштів ОСОБА_1 згідно з кредитним договором (а.с.89 Т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 20.08.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» ( правонаступник ПАТ КБ «Надра») укладено договір іпотеки від 21 серпня 2008 року, предмет договору -квартира АДРЕСА_1 (а.с.90 Т.1)

ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.08.2008 за ціною 333 350,00 грн(а.с.12-13 Т.1).

Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджується, що станом на 01.04.2020 ОСОБА_1 заборгував 61 654,88 євро, з яких: 34 164,96 євро заборгованість за кредитом, а 25 714,54 євро заборгованість за процентами(а.с.96 Т.1).

Згідно з копією договору про відступлення прав вимоги від 30.04.2020 замінено кредитора у зобов`язанні за кредитним договором з ПАТ КБ «Надра» на ТзОВ «Преміум лігал колекшн» (а.с.92-94 Т.1) .

Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається, зокрема, шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

17.06.2020 та 23.09.2020 ТзОВ «Преміум лігал колекшн» надсилало ОСОБА_1 на дві адреси: АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4 вимоги про усунення порушень, що підтверджується копіями самих вимог, списків згрупованих поштових відправлень з описом вкладень, фіскальних чеків(а.с.104, 106, 114, Т.1).

Згідно з вимогою ТзОВ «Преміум лігал колекшн» вимагало, щоб ОСОБА_1 погасив заборгованість за кредитним договором протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги, а також в них міститься попередження, що у випадку їх невиконання буде звернуто стягнення на предмет іпотеки, зокрема на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу предмета іпотеки (а.с.103 Т.1).

Ці вимоги були повернуті відправнику з відмітками в довідках про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.108-109 Т.1)..

01.02.2022 ТзОВ «Преміум лігал колекшн» продало ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною 97 800,00 грн (а.с.70-71 Т.1).

Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.08.2023 підтверджується, що за ТзОВ «Нерухомість-закон та порядок» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2022(а.с.72 Т.1).

Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 31.03.2023, сформованої відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, оціночна вартість квартири АДРЕСА_1 дорівнює 531 527,72 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки визначені у статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Встановлено, що згідно з вимогою ТзОВ «Преміум лігал колекшн» вимагало, щоб ОСОБА_1 погасив заборгованість за кредитним договором протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги, а також в них міститься попередження, що у випадку їх невиконання буде звернуто стягнення на предмет іпотеки, зокрема на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу предмета іпотеки (а.с.103 Т.1).

Ці вимоги були повернуті відправнику з відмітками в довідках про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.108-109 Т.1)..

За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателясторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили.

Встановлено, що відповідно до п. 5.3 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається, зокрема, шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, сторони передбачили позасудовий спосіб захисту вимог іпотекодержателя реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому будь яких застережень в іпотечному договорі щодо надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу немає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) звертала увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що він не отримував письмову вимогу про усунення порушення та вимогу про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та такі докази відсутні у матеріалах справи, оскільки іпотекодержателем дотримано процедуру повідомлення іпотекодавця про усунення порушення основного зобов`язання шляхом надсилання вимоги на адреси ОСОБА_1 , що вказана в договорі за адресою АДРЕСА_3 та на адресу АДРЕСА_4 .

Доводи позивача про застосування до спірних правовідносин з приводу продажу предмета іпотеки Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є необґрунтованими, оскільки цей закон втратив чинність 21.09.2021, тобто до дати продажу предмета іпотеки.

Щодо оскарження додаткового рішення слід виходити з наступного.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Преміум лігал колекшн», під час розгляду справи у суді першої інстанції було понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 18 000,00грн, на підтвердження яких представник ТзОВ «Преміум лігал колекшн», адвокат Кеню Д. В. надав: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 10.08.2022 та додаток № 8 до нього від 08.05.2023, в якій визначено вартість послуг адвоката, зокрема: консультація 1000,00 грн; вивчення проблеми, аналіз законодавства, та судової практики 1000,00 грн/1 год.; складання заяв по суті справи 2000,00-6000,00 грн/од., представництво інтересів в суді 1500,00-2500,00 грн/од., гонорар успіху 5000,00 грн.та копії: акта приймання-передачі наданих послуг від 23.05.2023 на суму 8000,00 грн, акта приймання-передачі наданих послуг від 11.08.2023 на суму 10000,00 грн,

Разом з тим, задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат понесених на правничу допомогу суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Преміум лігал колекшн» витрати на правничу допомогу з огляду на надані докази щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу: врахувавши складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони в розмірі 5000 грн.

Розмір понесених витрат на таку суму відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт та відповідачем не оспорюється.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Рогатинського районного суду від 11 серпня 2023 року та додаткове рішення Рогатинського районного суду від 31 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 16 лютого 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Л.В.Василишин