1326/7866/2012
6/465/158/24
У Х В А Л А

судового засідання

15.02.2024 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді: Мартинишин М.О.

з участю секретаря: Кондрашин В.Р.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі №1326/7866/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів -

в с т а н о в и в :

Стягувач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить видати дублікат виконавчого листа у цивільній справі № 1326/7866/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, оскільки такий втрачений з об`єктивних причин. Просить заяву задовольнити.

У судове засідання стягувач та боржник не з`явилися з невідомих суду причин, хоча повідомлялися про день, час та місце розгляду заяви належним чином. Суд вважає, що їх неявка не перешкоджає вирішенню питання про видачу дублікату виконавчого листа.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заяви, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 06.02.2013 року було позов ОСОБА_1 частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі, починаючи з 13.09.2009 року по 13.09.2012 року в розмірі 700(сімсот) грн. щомісячно, а з 13.09.2012 року по 1 000(одна тисяча) грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. в дохід держави.

На підставі вказаного рішення суду було видано та надано наручно 14.02.2013 року позивачці виконавчий лист, що вбачається із відмітки на обкладинці у вказаній справі.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.05.2013 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 задоволено. Рішення Франківського районного суду м.Львова від 6 лютого 2013 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, починаючи з 13.09.2009 року по 13.09.2012 року у розмірі 700 грн. щомісячно скасовано і в задоволенні цієї вимоги відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У частині 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1ст. 6 ЄСПЛ, і є порушенням права на суд.

Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід`ємну частину "судового розгляду" для цілей ст. 6 ЄСПЛ.

Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

У ч.ч. 1, 3 ст. 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон № 1404-VIII), згідно п. 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 п. 1, ч. 4 ст. 12 Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як указано в підп. 17.4 п. 17 Розділу XIII ЦПК України «Перехідні положення» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із відповіді Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.02.2024 року, що такий виконавчий лист перебував у відділі та 27.02.2018 року на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що виконавчий лист було втрачено не з вини стягувача.

При цьому, суд враховує, що відстежити пересилання поштового відправлення не можливо, оскільки на сайті Укрпошта інформація зберігається шість місяців.

За таких обставин, суд вважає, що заява підставна, оскільки в судовому засіданні встановлено факт втрати виконавчого листа під час пересилання та поза межами вольових дій стягувача і без вищевказаного документу виконання рішення суду неможливе, а тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 247, 258-260, 263, 353, 354, 433 ЦПК України, п.17.4 Перехідних положень ЦПК України -

п о с т а н о в и в:

заяву задовольнити.

Видати ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа у відповідності до заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 06.02.2013 року з врахуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.05.2013 року по справі №1326/7866/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 15.02.2024 року.

Суддя Мартинишин М.О.