печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Хайнацька О.Ф. ,

представника відповідача: Булгакова С.В. ,

свідка: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Національного банку України (далі - відповідач, НБУ), в якому просить поновити позивачу строк звернення до суду з позовом; визнати незаконним та скасувати наказ НБУ № 1333-к від 28.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити позивача на посаді головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з 28.06.2023 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2023 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що на підставі наказу від 26.08.2022 року № 1935-к він був прийнятий на роботу на посаду головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ. Наказом від 28.06.2023 року № 1333-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Позивач вважає таке звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відсутність позивача на роботі 31.05.2023 року обумовлена необхідністю перебування у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня № 3» з метою подання заяви до головного лікаря з приводу питань, пов`язаних із лікуванням його батька. При цьому, позивач вважав, що відсутність на роботі була узгоджена з його безпосереднім керівником ОСОБА_5 , оскільки 31.05.2023 року останній був попереджений позивачем про запізнення. Також позивач просить відшкодувати середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.06.2023 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі відповідно до ст. 235 КЗпП України.

Крім того, позивачем подано клопотання про витребування доказів, в якому останній просить витребувати у НБУ інформацію щодо заробітної плати ОСОБА_1 за травень-червень 2023 року та розмір середньоденної заробітної плати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023 року справу, було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.09.2023 року позову заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

28.09.2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Крім того, позивачем подано копію довідки НБУ від 12.09.2023 року № 60-0051/247 про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.05.2023 року по 28.06.2023 року включно.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.01.2024 року.

20.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Булгакова С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Вказує, що позивач працював в НБУ на посаді головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з 02.09.2022 року та 02.09.2022 року ОСОБА_1 був ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ, затверджених наказом НБУ від 22.11.2016 року № 2150-н. Вказує, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі 31.05.2023 року з 08 год. 00 хв. до 14 год. 20 хв., що підтверджується даними системи контролювання доступу до адміністративної будівлі НБУ та не заперечується позивачем. Зазначає, що у наданих поясненнях позивач повідомив про те, що був відсутність на роботі у вказаний час з дозволу безпосереднього керівника ОСОБА_6 у зв`язку з відвідуванням лікарні з метою подання заяви від імені матері до головного лікаря щодо лікування батька. Посилається на безпідставність тверджень позивача про те, що він був відсутній на роботі з дозволу його безпосереднього керівника ОСОБА_6 , оскільки останній у письмових поясненнях повідомив про те, що ОСОБА_1 вже після початку робочого дня поставив його до відома щодо відсутності на роботі, дозволу бути відсутнім на роботі 31.05.2023 року не запитував, тому, відповідно, ОСОБА_6 такого дозволу не надавав. Звертає увагу на те, що усі дії вчинялися позивачем на власний розсуд, об`єктивних обставин, які в не залежали від його волі та перешкоджали бути присутнім на роботі, не існувало. Вважає безпідставними доводи позивача, вказані ним в обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом. Крім того, представник відповідача вказав на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування, проте позивачем не надано документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

В судове засідання 23.01.2024 року з`явилися позивач, представник позивача, представник відповідача та свідок.

В судовому засіданні представником позивача - адвокатом Хайнацькою О.Ф., подано клопотання про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_4 та клопотання про приєднання до матеріалів справи характеризуючих даних позивача, а саме, подяки від мультимаркету «Аврора», характеристики Голови Громадської організації «Донецька обласна організація Всеукраїнської організації «Союз осіб з інвалідністю України» від 16.01.2024 року № 16.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2024 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву; характеризуючі дані позивача; задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити.

В судовому засіданні 23.01.2024 року в якості свідка було допитано ОСОБА_4 , який є батьком позивача та який повідомив, що 31.05.2023 року позивач знаходився у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня № 3» з метою подання заяви до головного лікаря з приводу питань, пов`язаних з його ( ОСОБА_4 ) лікуванням. Лікування свідок проходив раніше та станом на 31.05.2023 року на лікуванні у цій лікарні вже не перебував. Свідок пояснив, що зі слів сина його відпустили з роботи на 31.05.2023 року, проте у подальшому ОСОБА_1 повідомив про своє звільнення. Крім того, свідок повідомив, що заяву до головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня № 3» було складено та підписано його дружиною, проте більше не було кому завезти заяву до лікарні, крім сина.

Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що з 02.09.2022 року на підставі наказу № 1935-к від 26.08.2022 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з тримісячним випробувальним терміном, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а. с. 21 - 22) та копією наказу НБУ «Про визначення ОСОБА_1 » № 1935-к від 26.08.2022 року (а. с. 85).

Наказом НБУ від 22.11.2016 року № 2150-н «Про затвердження Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ» з метою покрашення регулювання трудових відносин у НБУ, підвищення ефективності та якості роботи, зміцнення трудової дисципліни, раціонального використання робочого часу затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ (далі - Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ від 22.11.2016 року № 2150-н), що підтверджується копією витягу з наказу НБУ від 22.11.2016 року № 2150-н (а. с. 108).

Відповідно до п. п. 42, 46, 47, 48 розділу VI Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ від 22.11.2016 року № 2150-н, робочий час у Національному банку , якщо окремими розпорядчими Національного банку, погодженими із профспілковим комітетом, не запроваджено інше, починається з 09 год. 00 хв., кінець робочого часу - о 18 год. 00 хв., у п`ятницю - о 16 год. 45 хв. Час обідньої перерви становить 45 хв. у проміжку часу з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. Працівник має обирати свій час перерви відповідно до поточної роботи та поставлених завдань. У деяких підрозділах Національного банку для окремих працівників може встановлюватись інший режим роботи, обумовлений виробничою потребою та закріплений окремим розпорядчим актом Національного банк, погодженими із профспілковим комітетом (а. с. 108).

02.09.2022 року під час прийняття на роботу до НБУ ОСОБА_1 ознайомився, у тому числі, з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників НБУ від 22.11.2016 року № 2150-н (зі змінами), що підтверджується його особистим підписом від 02.09.2022 року на листі ознайомлення (Додаток 1 до регламенту «Прийняття працівників на роботу») (а. с. 109 - 110).

Розпорядженням НБУ від 24.01.2023 року № 213-ра «Про запровадження гнучкого режиму робочого часу», у відповідності до наказу НБУ від 11.04.2018 року № 309-но «Про запровадження гнучкого режиму робочого часу» та Правил внутрішнього трудового розпорядку, з метою поліпшення організації праці, підвищення її ефективності, гармонійного поєднання корпоративних та особистих інтересів працівників, установлено гнучкий режим робочого часу для таких працівників Департаменту забезпечення діяльності НБУ на період до 29.12.2023 року, зокрема, ОСОБА_1 : понеділок - четвер - з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.; п`ятниця - з 08 год. 00 хв. до 15 год. 45 хв. (а. с. 86 - 90).

Відповідно до доповідної записки Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ Агафонова С. від 01.06.2023 року, головний фахівець відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 31.05.2023 року з 08 год 00 хв. до 14 год. 20 хв. (а. с. 92).

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 01.06.2023 року, 31.05.2023 року з 08 год 00 хв. до 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 не було на робочому місці у зв`язку із тим, що він перебував в Київській міській клінічній лікарні № 3 на прийомі у головного лікаря ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 з приводу питань, пов`язаних з наданням некваліфікованої допомоги лікаря-уролога ОСОБА_8 щодо його батька - ОСОБА_4 , який знаходився на лікуванні в урологічному відділенні вказаної лікарні (а. с. 94).

Департаментом забезпечення діяльності НБУ надано інформацію щодо часу входу та виходу ОСОБА_1 на роботу 31.05.2023 року: вхід - 14 год. 20 хв.; вихід - 18 год. 22 хв., що підтверджується електронним повідомленням Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06.06.2023 року № В/56-0010/65681 «Про надання інформації» (а. с. 93).

Відповідно до електронного повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 06.06.2023 року № В/61-0011/65731, Департамент забезпечення діяльності НБУ інформує Департамент персоналу, що головний фахівець відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 31.05.2023 року з 08 год 00 хв. до 14 год. 00 хв. без поважних причин та просить розглянути питання щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зазначеного працівника (а. с. 97).

Згідно письмових пояснень Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ Агафонова С.В. від 08.06.2023 року, 31.05.2023 року о 08 год. 57 хв. йому зателефонував головний фахівець відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ ОСОБА_1 та поставив до відома, що не може вчасно прибути на роботу, оскільки знаходиться в лікарні та вирішує питання, пов`язані із хворобою його батька. При цьому дозволу бути відсутнім ОСОБА_1 не запитував та такого дозволу останньому надано не було. Також ОСОБА_6 у письмових поясненнях зазначив, що після того як ОСОБА_1 з`явився на робочому місці 31.05.2023 року о 14 год. 20 хв., йому було запропоновано надати пояснення та документи, що підтверджують поважність причин відсутності на роботі 31.05.2023 року з 08 год 00 хв. до 14 год. 00 хв., які були одержані від ОСОБА_1 електронною поштою 31.05.2023 року о 14 год. 46 хв. (а. с. 102).

Наказом НБУ № 1333-к від 28.06.2023 року ОСОБА_1 , головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ, звільнено з роботи з 28.06.2023 року за вчинений 31.05.2023 року прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов`язано здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за 10 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за робочий рік з 02.09.2022 року до 28.06.2023 року; відрахування із заробітної плати за 1 календарний день щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці (ненормований робочий день), що був наданий в рахунок невідпрацьованої частини робочого року з 02.09.2022 року до 28.06.2023 року. Підстава: доповідна записка Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ Агафонова С. від 01.06.2023 року про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 ; пояснення ОСОБА_1 від 01.06.2023 року; електронне повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06.06.2023 року № В/61-0011/65731 про накладення дисциплінарного стягнення; електронне повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06.06.2023 року № В/56-0010/65681; пояснення ОСОБА_1 від 07.06.2023 року; пояснення Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ Агафонова С.В від 08.06.2023 року; акт фіксації результатів зустрічі з представниками Київської міської клінічної лікарні № 3 від 22.06.2023 року; електронне повідомлення Юридичного департаменту від 23.06.2023 року № В/18-0008/73162 (а. с. 104 - 106).

Частиною 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, вільний вибір виду діяльності та правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Отже, працівник, який перебуває у трудових відносинах із підприємством, установою, організацією, виконуючи роботу, зобов`язаний дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.

Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як визначено у ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Відповідно до довідки Первинної профспілкової організації працівників НБУ від 25.07.2023 року № В/94-0002/86428, ОСОБА_1 під час роботи в НБУ був членом Первинної профспілкової організації працівників НБУ, до виборчих органів профспілкової організації не обирався (а. с. 107).

За таких обставин, ураховуючи положення ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не було потреби погоджувати звільнення позивача за прогул з профспілковою організацією.

Тобто, до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов`язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника.

За положеннями ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Позивач обґрунтовує поважність відсутності на роботі 31.05.2023 року з 08 год 00 хв. до 14 год. 00 хв. тим, що він перебував в Київській міській клінічній лікарні № 3 з метою подання заяви від імені матері до головного лікаря з приводу питань, пов`язаних з лікуванням батька.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість направлення вказаної заяви поштою або іншими засобами зв`язку, доказів на підтвердження необхідності подання заяви саме 31.05.2023 року та неможливості її подання в будь-який інший день. Інших доказів, які б підтверджували поважність відсутності позивача на роботі 31.05.2023 року з 08 год 00 хв. до 14 год. 00 хв. матеріали справи не містять.

Водночас, про відсутність позивача на роботі без поважних причин свідчать, зокрема, доповідна записка Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ Агафонова С. від 01.06.2023 року про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 ; електронне повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06.06.2023 року № В/61-0011/65731 про накладення дисциплінарного стягнення; електронне повідомлення Департаменту забезпечення діяльності НБУ від 06.06.2023 року № В/56-0010/65681; пояснення Заступника начальника управління - Начальника відділу інженерної інфраструктури Департаменту забезпечення діяльності НБУ Агафонова С.В від 08.06.2023 року.

За вказаних обставин суд вважає, що звільнення позивача з посади головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з 28.06.2023 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є правомірним та вчинено відповідачем із дотриманням вимог чинного законодавства, отже, правові підстави для скасування наказу НБУ № 1333-к від 28.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 » відсутні.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу НБУ № 1333-к від 28.06.2023 року про звільнення позивача з посади головного фахівця відділу інженерної інфраструктури управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності НБУ з 28.06.2023 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. А оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 року у справі № 753/5516/20.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 роз`яснено, що встановлені ст. ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року у справі № 6-2426цс15.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважність причин пропуску строку це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що з наказом НБУ № 1333-к від 28.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », позивач ознайомився 28.06.2023 року, про що свідчить його особистий підпис на вказаному наказі (а. с. 106).

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку, а коли він визначений місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, перебіг передбаченого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду з позовом про оскарження наказу про звільнення для позивача почався 29.06.2023 року (наступний день за днем ознайомлення позивача з цим наказом), а сплив зазначений строк, відповідно, 28.07.2023 року.

Оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом 12.09.2023 року, що підтверджується відбитком штампу Печерського районного суду м. Києва, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску місячного строку звернення до суду позивач посилається на те, що, отримавши незаконний, на його думку, наказ про звільнення, ним були вжиті заходи, які він вважав за необхідне для оскарження незаконного звільнення. Зокрема, 14.07.2023 року позивач звернувся з листом на ім`я Голови НБУ з приводу незаконного звільнення та із запитом до Голови Первинної профспілкової організації працівників НБУ. При цьому, відповідь на звернення до НБУ було надано відповідачем лише 11.08.2023 року, а ним отримано відповідь 16.08.2023 року, відтак, позовна заява подана до суду протягом місяця після отримання від роботодавця всіх відповідей на його заяви. Позивач також вказує, що намагався знайти адвоката за місцем свого проживання - м. Бровари Київської області, проте, був вимушений звернутися за юридичною допомогою в м. Києві. Крім того, позивач посилається на введення воєнного стану на території України.

Посилання позивача на те, що йому був потрібен час, для того щоб знайти адвоката у м. Бровари Київської області, суд не бере до уваги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження неможливості звернення позивача за безоплатною правовою допомогою на час звернення з позовом про порушення його прав до суду.

Також твердження позивача про неможливість звернення до суду через введення воєнного стану суд не бере до уваги, оскільки позивачем не вказано конкретних обставин, які б дійсно унеможливлювали звернення до суду з позовом у визначений законом строк або підтверджували наявність перешкод у такому звернені. Уведення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22).

За таких обставин, суд вважає, що позивачем пропущено місячний строк для звернення до суду з даним позовом.

При цьому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті з підстав його необґрунтованості, тому не застосовує підставу для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом у цій справі.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 21, 40, 147 - 149, 233, 234 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Національний банк України, вул. Інститутська, буд. 9, м. Київ, 01601, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 05.02.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко