ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

м.Черкаси

Справа № 700/901/21
Провадження № 22-ц/821/186/24
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л.І.,

суддів: Бородійчука В Г., Карпенко О.В.,

секретаря Ярошенка Б.М.,

учасники справи:

боржник Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест»,

стягувач ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження Лисянський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», стягувач: ОСОБА_1 , орган, яким порушено права та свободи заявника: Лисянський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення , дії та бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и в :

13 жовтня 2023 року через засоби поштового зв`язку ТОВ «Інтерагроінвест» звернулося до Лисянського районного суду Черкаської області з вказаною скаргою.

В обгрунтування скарги Товариство зазначило, що 4 жовтня 2023 року на адресу ТОВ «Інтерагроінвест» надійшла постанова державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Панфілова А.О. про накладення штрафу в рамках виконавчого провадження ВП 72663643 від 22.09.2023 з божника ТОВ «Інтерагроінвест» на кристь держави у розмірі 5100 грн.

Одночасно боржника зобовязано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

У провадженні Лисянського районного суду Черкаської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інтерагроінвест» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 16.01.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

Визнано неукладеними зміни від 14.04.2016 до договору оренди земельної ділянки від 03.08.2013 № 293 і зміни від 31.08.2018 до договору від 03.08.2013 № 293 оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0293 площею 2,4277 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 531115 від 31.05.2006, виданого Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області.

Зобов`язано ТОВ «Інтерагроінвест» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0293 площею 2,4277 га, яка належить їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 531115 від 31.05.2006, виданого Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області.

Заявник зазначає, що рішення Лисянського районного суду Черкаської області у справі №700/901/21 виконано в повному обсязі, а саме ТОВ «Інтерагроінвест» з 02.02.2023, не використовує земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0293 площею 2,4177 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №531115 від 31.05.2006, виданого Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області.

Жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою Товариство не чинить, про що проінформовано ОСОБА_1 , а її вимога підписати акт приймання-передачі є безпідставною, оскільки не передбачена ст. 7 «Умови повернення земельної ділянки» Договору № 293 від 03.08.2013 (Договір закінчив свою дію і не оскаржується), також, позовна вимога про підписання акту приймання-передачі ОСОБА_1 не ставилася.

На підставі наведеного, скаржник просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Лисянського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ ( м. Київ) Панфілова А.О. про накладення штрафу на користь держави в розмірі 5 100 грн від 22.09.2023 в рамках виконавчого провадження № 72663643 від 01.09.2023.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року скаргу задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Панфілова А.О. про накладення штрафу на користь держави у розмірі 5 100 грн від 22.09.2023 по виконавчому провадженню № 722663643 від 01.09.2023.

Ухвала мотивована тим, що оскільки Інструкцією не передбачений спеціальний порядок виконання рішення суду у примусовому порядку щодо повернення земельної ділянки власнику від орендаря, то саме державним виконавцем стягувачеві передається земельна ділянка від боржника у порядку, визначено пунктами 22-24 розділу VIII Інструкції, шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки.

Судом зазначено, що боржник проявив пасивну поведінку щодо виконання рішення суду, а оскільки державний виконавець може самостійно здійснити передачу земельної ділянки, постанова про накладення штрафу є передчасною та дійшов висновку про задоволення скарги.

В апеляційній скарзі, поданій Лисянським відділом державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), скаржник вважає, що ухвала суду незаконна, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до невідповідності висновків, викладених у ухвалі суду. Просить ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ТОВ «Інтерагроінвест» відмовити у повному обсязі.

Мотивація скарги зводиться до того, що рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 16 січня 2023 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, перебуває на примусовому виконанні відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції. Проте судом помилково вказана норма Інструкції, яка визначає порядок звернення стягнення на майно боржника виконавцем, а не порядок виконання рішення за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, а саме повернення земельної ділянки як зазначено у виконавчому документі.

Вказує, що у матеріалах виконавчого провадження міститься заява стягувача від 19.09.2023, в якій зазначається, що судове рішення боржником не виконано та акт прийому-передачі земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0293 площею 2,4277 не підписаний. Також стягувач просила вжити додаткових заходів примусового характеру та зобов`язувалася повідомити державного виконавця про виконання рішення суду.

При перевірці виконання рішення немайнового характеру, державним виконавцем складено акт за участю представника боржника і понятих та встановлено, що при виїзду за місцезнаходження земельної ділянки жодних документів, підтверджуючих виконання рішення суду, не надано, тому державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Інтерагроінвест» вказує, що доводи скаржника є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є вмотивованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Мотивація відзиву зводиться до того, що Товариство не чинило ОСОБА_1 жодних перешкод у поверненні її земельної ділянки про що її проінформовано, проте вимогу ОСОБА_1 щодо повернення земельної ділянки фізично по акту приймання-передачі, вважає необґрунтованою, оскільки не передбачено договором оренди № 293 від 03.08.2013 та не встановлювалася предметно у позовних вимогах.

Вказує, що постанова державного виконавця про накладення штрафу є передчасною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Крім того, боржником 12.09.2023 на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження було організовано комісійне обстеження земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , за участю стягувача та за відсутності державного виконавця, де було відновлено межі земельної ділянки за участі сертифікованої землевпорядної організації та встановлено, що земельна ділянка не використовується Товариством та з 02.02.2023 перебуває у забур`яненому стані, що підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_1 відмовилась підписувати даний Акт.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, розгляду скарги на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи,перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, не відповідає приведеним вимогам закону.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що в провадженні Лисянського районного суду Черкаської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інтерагроінвест» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 16.01.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

Визнано неукладеними зміни від 14.04.2016 до договору оренди земельної ділянки від 03.08.2013 № 293 і зміни від 31.08.2018 до договору від 03.08.2013 № 293 оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0293 площею 2,4277 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 531115 від 31.05.2006, виданого Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області.

Зобов`язано ТОВ «Інтерагроінвест» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0293 площею 2,4277 га, яка належить їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 531115 від 31.05.2006, виданого Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області.

За вказаним рішенням 08.03.2023 було видано виконавчий листи.

Постановою державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Панфілова А.О. від 01.09.2023 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 700/901/21 виданого 09.03.2023.

Постановою державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панфілова А.О. в рамках виконавчого провадження ВП 72663643 від 22.09.2023 накладено штраф на божника ТОВ «Інтерагроінвест» на користь держави у розмірі 5 100 грн.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

ТОВ «Інтерагроінвест» звернулося до суду зі скаргою в порядку оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог заявник, зокрема, не погоджується з винесеною державним виконавцем постанови про накладення штрафу.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 74 приведено Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця від 22.09.2023 за невиконання без поважних причин боржником рішення суду у справі 3 700/901/21 на боржника ТОВ «Інтерагроінвест» накладено штраф у розмірі 5 100 грн.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, провадження № 14-580цс19, зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012, провадження № 14-37цс21, відступила від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, провадження № 14-580цс19, в якій, зокрема, оскаржувалася постанова державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012, провадження № 14-37цс21, викладено правовий висновок, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні частини другої статті 63 Закону, яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.

Щодо оскарження постанов виконавців про накладення інших штрафів, не пов`язаних з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, зазначено, що такі скарги розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Поняття штрафу, вжите у ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», стосується випадків покладення відповідальності на боржника за невиконання рішення, та його стягнення проводиться на користь держави, тому вимоги щодо оскарження підстав накладення таких штрафів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належить до компетенції загального суду.

Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Верховний Суд виходить з того, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень пункт 7 частини першої статті 4 КАС України.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 липня 2019 року у справі № 879/2/18, провадження № А/9901/8/19, від 03 березня 2020 року у справі № 850/8/19, провадження № А/9901/19, № А/9901/274/19, від 20 квітня 2021 року у справі № 850/1/20, провадження № А/9901/5/21.

Апеляційний суд виходить з того, що скарга ТОВ «Інтерагроінвест» на постанову державного виконавця про накладення штрафу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися адміністративним судом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати судове рішення суду першої повністю і закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведено, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі у зв`язку із розглядом справи з порушенням юрисдикції.

На виконання вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ТОВ «Інтерагроінвест», що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, та Товариство має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою підсудністю.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 374, 377, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2023 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», стягувач: ОСОБА_1 , орган, яким порушено права та свободи заявника: Лисянський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця скасувати, провадження закрити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та що протягом десяти днів з дня отримання постанови заявник має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко