ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2462/23 Номер провадження 22-ц/814/940/24Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіна О. І., Прядкіна О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2023 року у складі судді Куцина В. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про визнання протиправною бездіяльність суб?єкта владних повноважень щодо ненадання публічної інформації та зобов?язання надати повну інформацію на адвокатський запит,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2023 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що спір у цій справі є публічно-правовим, а відтак належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки відповідач у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у червні 2023 року вона зверталася з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства до Полтавського окружного адміністративного суду, проте ухвалою суду від 26.06.2023 їй було відмовлено у відкритті провадження за такою позовною заявою.

Вказує, що сам по собі адвокатський запит не є запитом про надання публічної інформації, оскільки може бути адресований не лише розпорядникам публічної інформації, а й більш широкому колу суб`єктів. Крім того, у своєму адвокатському запиті вона не посилалася на Закон України «Про доступ до публічної інформації», а тому висновок суду першої інстанції про підсудність спору адміністративному суду є помилковим, а тлумачення судом постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.08.2022 по справі № 520/13981/21 - невірним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Миргородської міської ради просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

По справі встановлено, що 13 липня 2023 року адвокат Симон О. Ю. звернулася до суду з вказаним позовом до виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, у якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання публічної інформації за адвокатським запитом вих. № 0105/23 від 16.05.2023 та зобов`язати відповідача надати їй достовірну, повну інформацію та документи, що запитувалися згідно адвокатського запиту вих. № 0105/23 від 16.05.2023.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 липня 2023 року позовну заяву адвоката Симон О. Ю. прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позов обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача, як суб`єкта владних повноважень, з підстав ненадання публічної інформації та зобов`язання надати повну інформацію на адвокатський запит, а тому з огляду на характер спору, суб`єктний склад сторін, предмет та підстави заявлених вимог, даний спір не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Проте з такими висновками суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-правових правовідносин та гарантій їх реалізації.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з вказаною нормою та частиною першою статті 19 ЦПК України щодо віднесення до юрисдикції загальних судів усіх справ, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім тих справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, для правильного вирішення спірного питання необхідно встановити до якого виду судочинства віднесено вирішення спору.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад учасників правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

ЄСПЛ також зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA97v.UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено поняття адміністративної справи, як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного права та інтересу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначаються Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (стаття 1, частина перша статті 2 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону № 2939-VI забезпечується, зокрема, систематичним та оперативним оприлюдненням інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах у мережі Інтернет; а також шляхом надання інформації на запити.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частини перша, друга статті 19 Закону № 2939-VI).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За частинами 1-3 статті 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, зокрема, відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі, що переглядається, адвокат Симон О. Ю., діючи на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/3123 від 07.03.3023 та ордеру сер. А1 № 1395509 від 15.05.2023 в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до Миргородської міської ради Полтавської області з адвокатським запитом вих. № 0105/23 від 16.05.2023 в порядку статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на витребування інформації та документів з метою збирання доказів для звернення до суду за захистом житлових прав її клієнта.

У відповідь на адвокатський запит отримала інформацію за вих. № 1847/2998/01-26 від 26.05.2023, яку вважає неповною та недостовірною.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

У відповідності до пунктів 2, 4 частини першої статті 1 вказаного Закону адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

За змістом статті 24 цього Закону адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту; орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Отже, адвокатський запит може бути адресований як суб`єктам владних повноважень, так і приватним особам. Такі запити можуть стосуватися як надання публічної, так і будь-якої іншої інформації, необхідної адвокатові для надання правової допомоги клієнтові.

Як вбачається зі змісту адвокатського запиту адвоката Симон О. Ю. за вих. № 0105/23 від 16.05.2023, цей запит не містить посилання на відповідні норми Закону №

2939-VI щодо запиту публічної інформації та не адресований Виконавчому комітету Миргородської міської ради Полтавської області, як розпорядку такої публічної інформації. Запитувана інформація стосується приватноправових відносин щодо забезпечення житлом клієнта адвоката - ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає у кімнаті АДРЕСА_1 , що перебуває у комунальній власності Миргородської міської ради Полтавської області.

На відсутність інформації публічного характеру вказує і відповідь Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області за вих. № 1847/2998/01-26 від 26.05.2023, яку оспорює позивач.

Посилання в позовній заяві на Закон «Про доступ до публічної інформації» не змінює характеру спірних правовідносин щодо отримання інформації, яка стосується прав ОСОБА_2 , в інтересах якої й було подано адвокатський запит адвокатом Симон О. Ю.

Відповідно до принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін та застосовує право до фактичних обставин спору.

Оскільки запитувана в адвокатському запиті інформація, необхідна адвокатові для надання правової допомоги клієнтові, не ґрунтується на нормах Закону України «Про доступ до публічної інформації», висновок суду першої інстанції про публічно-правовий характер спору та його підсудність судам адміністративної юрисдикції є помилковим.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна