Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2024 Справа №346/5717/23 Провадження №2/607/564/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивач адвоката Паламарчук О.А.

представника відповідача адвоката Стефанович І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить звільнити його ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлених рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20.01.2022 у справі № 607/15030/21 у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи із дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вони з відповідачем ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коломийського міськрайонного суду у справі 346/4350/14-ц розірвано, а їхнього спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду у справі № 346/ 4357/14-ц, з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 750 гривень щомісячно, проте рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.01.2020 спосіб стягнення аліментів було змінено та стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на утримання сина в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач вказує, що з часу зміни способу стягнення аліментів обставини суттєво змінились, оскільки відповідач влаштувала своє особисте життя, вийшла заміж, в новому шлюбі в 2022 році народила дитину, а потім із своєю сім`єю виїхала з Тернопільської області подалі від бомбардувань за межі України, натомість син в липні 2023 року переїхав жити до нього в м. Коломия, де проживає і на даний час та з 01.09.2023 навчається на 1-му курсі ОСОБА_4 індустріально педагогічного фахового коледжу.

Таким чином, на переконання позивача несправедливою є сплата ним аліментів, при тому, що мати не бере участі у в утриманні та вихованні сина, натомість останній проживає спільно із ним та повністю його забезпечує, як батько всім необхідним для проживання, харчування, лікування та навчання. Також, звертає увагу, що на його утриманні окрім неповнолітнього сина не бере участі у в утриманні та вихованні сина є ще одна малолітня дитина та непрацююча дружина, яка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною.

З огляду на викладене позивач вважає, що сплата ним аліментів на сина ставить його в не рівне становище порівняно із відповідачем, так як остання жодних матеріальних розходів по відношенню до їхнього неповнолітнього сина не несе, а тому позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.10.2023, цивільну справу №346/5717/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, передано на розгляд за територіальною юрисдикцією до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13.12.2023 судом зареєстровано відзив на позов поданий відповідачем ОСОБА_2 , згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки викладене у позовній заяві не відповідає дійсності, при цьому позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування свого твердження, що син проживає з ним, і він повністю забезпечує його як батько всім необхідним для проживання, харчування, лікування та навчання. Так, відповідач вказує, що син дійсно навчається у Коломийському індустріально-педагогічному фаховому коледжі, однак проживає він не з позивачем, а зі своєю бабою ОСОБА_5 . Однак, вказані обставини, жодним чином не позначилось на її обов`язку утримувати його, вона щомісячно витрачає кошти на утримання сина,а тому твердження про те, що вона не несе жодних матеріальних розходів по відношенню до неповнолітнього сина є безпідставними, надуманими та недоведеними. Окрім цього зауважує, що доводи позивача про те, що він не ухилявся від сплати аліментів є не правдивими, про що свідчать постанови ДВС про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, з яких слідує, що позивач добровільно відмовлявся сплачувати аліменти на дитину, аж поки виконавча служба не звертала стягнення на доходи через його роботодавця в примусовому порядку. Вважає, що наявність у нього на утриманні малолітньої дитини та цивільної дружини, яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не є підставою для звільнення його від сплати аліментів на нашу спільну дитину, при тому що вона також перебуває у декретні відпустці та не погоджується самостійно утримувати сина, знаючи що його батько живий, здоровий та працевлаштований. З огляду на викладене просить суд відмовити у задоволенні позову.

29.12.2023 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Паламарчук О.А. через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив в якому остання вказує, що викладені у відзиві аргументи є безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи та чинному законодавству України. Представник позивача зазначає, що твердження відповідачки по те, що неповнолітній син ОСОБА_3 проживає в м. Коломия разом із своєю бабусею, а не з позивачем не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується Актом про фактичне проживання від 16.11.2023, відповідно до якого неповнолітній ОСОБА_6 проживає разом із своїм батьком та його родиною. Крім того, відповідач не надає жодних достовірних та допустимих доказів, які б могли підтвердити витрачання нею коштів на сина (товарні та фіскальні чеки про придбання одягу, оплата навчання, придбання інших речей, що забезпечують розвиток дитини, оплата білетів на поїздки тощо). Одночасно, в особистій переписці в месенджері Viber відповідач відмовляє сину у коштах для оплати за фотографії та харчування, посилаючись на його «негідну» поведінку. А підставі викладеного просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2024, залучено до участі у даній цивільній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Паламарчук О.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що він тимчасово не проживає за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , оскільки займається ремонтом у будинку де проживає його нова дружина та дочка.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стефанович І.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку із тим, що він буде перебувати на навчанні. Вказав, що свої усні пояснення надані у судовому засіданні 02.02.2024 підтримує,щодо розв`язання справи покладається на думку суду.

У судовому засіданні 02.02.2024 ОСОБА_3 вказав, що він на період навчання у Коломийському індустріально-педагогічному фаховому коледжі проживає у АДРЕСА_1 разом з бабою, дідом, тіткою, чоловіком тітки та їх дитиною, а його батько ОСОБА_1 проживає окремо по АДРЕСА_2 . Вказав, що батько приїжджає до нього 1 раз на тиждень та дає бабці гроші на продукти та комунальні послуги. Також зазначив, що матір постійно дає йому кошти на його потреби або кидає їх на картку у різних сумах від 1000 до 5000 грн. Так вказав, що проживає у м. Коломия лише на період навчання.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 15.12.2014 у справі № 346/4350/14-ц розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції 27.12.2007.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 15.09.2014 у справі № 346/4357/14-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 750 грн щомісячно, починаючи з 06.08.2014 і до повноліття дитини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.01.2022 у справі № 607/15030/21, змінено спосіб стягнення аліментів та постановлено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) від 30.03.2021 у ВП № 45579400 з примусового виконання виконавчого листа № 346/4357 виданого 15.09.2014 Коломийським міськрайонним судом Івано Франківської області, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який останній отримує у ТОВ «ЛЕОНІ ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГМБХ».

Також, постановою головного державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) від 27.05.2023 у ВП № 71878232 з примусового виконання виконавчого листа № 607/15030/21 виданого 28.02.2022 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який останній отримує у ТОВ «ЛЕОНІ ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГМБХ».

Згідно з довідки про склад сім`ї №26 виданої 07.12.2023 ОСББ «Ю.Іллєнка 3В» ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та разом з нею зареєстрований син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з акту про фактичне проживання особи від 16.11.2023 підписаним депутатом ІІ округу Михалушко Т.Б. та сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 та разом з ним поживають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Відповідно до довідок №110 від 04.09.2023 та № 258 від 22.09.2023 виданих Коломийським індустріально-педагогічним фаховим коледжем, ОСОБА_3 навчається в Коломийському індустріально-педагогічному фаховому коледжі на 1 курсі денного відділення державної форми навчання з 01.09.2023, терміном навчання до 30.06.2026. В гуртожитку не проживає.

Згідно акту обстеження умов поживання затвердженого начальником служби у справах дітей Мисливчуком Г. 15.12.2013, комісією у складі головних спеціалістів ССД Бирчак Л., Тростянецькою О. на підставі заяви ОСОБА_1 від 11.12.023, проведено обстеження умов проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого встановлено, що умови проживання добрі, неповнолітній ОСОБА_11 має окрему кімнату для відпочинку, навчання та сну, яка об лаштована меблями. Неповнолітній ОСОБА_3 навчається в Коломийському індустріально-педагогічному фаховому коледжі н 1 курсі та отримує стипендію. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації власник ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації. Стосунки між батьком ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_3 добрі та взаємні, побудовані на любові та повазі. Неповнолітній ОСОБА_3 фактично проживає з батьком ОСОБА_1 , який забезпечив сина всім необхідним для його духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до довідок № 234 від 21.09.2023, № 274-Д від 22.09.2023 виданих ТОВ «ЛЕОНІ ВАЕРІНГ СИСТЕМС УА ГмБХ», ОСОБА_1 працює у виробничому підрозділі в м. Коломия ТзОВ «ЛЕОНІ Ваерінг Системс УА ГмбХ" з 22.07.2020. На даний час працює монтером кабельного виробництва на умовах повної зайнятості та отримує заробітну плату, яка за період з вересня 2022 року по серпень 2023 року становить 201 693,15 грн.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 16.12.2022 Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано Франківської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), ОСОБА_13 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 та її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_14 .

Згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 17.05.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 та його батьками є ОСОБА_16 та ОСОБА_2 .

Відповідно до виписки по надходженням по картковому рахунку НОМЕР_4 відкритого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.08.2023 по 12.01.2024 ОСОБА_2 перерахувала на даний рахунок кошти у розмірі 33 250 грн, зокрема: 01.08.2023 500 грн; 04.08.2023 250 грн; 10.08.2023 200 грн; 10.08.2023 500 грн; 22.08.2023 5000 грн; 31.08.2023 1000 грн; 04.09.2023 2500 грн; 12.09.2023 1000 грн; 14.09.2023 400 грн; 17.09.2023 200 грн; 18.09.2023 200 грн; 22.09.2023 700 грн; 25.09.2023 200 грн; 27.09.2023 700 грн; 05.10.2023 400 грн; 16.10.2023 300 грн; 07.11.2023 500 грн; 26.11.2023 200 грн; 30.11.2023 1000 грн; 05.12.2023 3000 грн; 27.12.2023 3000 грн; 03.01.2024 10 000 грн; 08.01.2024 1500 грн.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенції) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так само і положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Отже, за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усі необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Частина 2 статті 197 СК України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Указана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Позивач ОСОБА_1 , заявляючи позовну вимогу про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, покликався на те, що з липня 2023 року їхні спільний з відповідачем син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні, при цьому відповідач жодної участі у матеріальному забезпеченні сина не бере. Крім того у нього на утриманні також перебуває ще однак малолітня дитини та непрацездатна дружина, яка на даний час знаходиться у декретній відпустці.

Разом з тим, на підтвердження своїх доводів, позивачем не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Так, посилання позивача на те, що з липня 2023 року їхні спільний з відповідачем син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні суд до уваги не бере, оскільки такі повністю спростовані поясненнями самого неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наданими у судовому засіданні, який вказав, що на період навчання у Коломийському індустріально-педагогічному фаховому коледжі проживає у АДРЕСА_1 , разом з бабою, дідом, тіткою, чоловіком тітки та їх дитиною, а його батько ОСОБА_1 проживає окремо по АДРЕСА_2 разом зі своєю новою дружиною та їх дочкою.

При цьому долучені до матеріалів справи акт про фактичне місце проживання від 16.11.2023 та акт обстеження умов проживання від 15.12.2023 суд до уваги не бере, оскільки такі суперечать встановленим судом з пояснень неповнолітнього ОСОБА_3 обставинам та такі обстеження проводились уже після подання позивачем позову до суду про звільнення його від сплати аліментів.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач ОСОБА_1 несе будь які витрати на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період його проживання у м. Коломия та здійснює його матеріальне забезпечення.

Натомість твердження позивача щодо того, що відповідач ОСОБА_2 жодної участі у матеріальному забезпеченні сина не бере суд вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з дослідженої судом виписки по надходженням по картковому рахунку НОМЕР_4 відкритого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 за період 01.08.2023 по 12.01.2024 перерахувала на рахунок сина кошти у сумі 33 250 грн, зокрема у серпні 2023 року 7 450 грн, у вересня 2023 року 5 900 грн, у жовтні 2023 року 1200 грн, у листопаді 2023року 1200 грн, у грудня 2023 року 6000 грн, у січні 2024 року 11500 грн, що свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 як до подання позивачем позовної заяви до суду несла так і після несе матеріальні витрати на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 .

Крім того, такі обставини щодо матеріального утриманні відповідачем неповнолітнього ОСОБА_3 встановлені також із усних пояснень останнього наданих у судовому засіданні.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина.

З приводу доводів позивача про наявність на його утриманні ще однієї малолітньої дитини та непрацездатної цивільної дружини, то суд зауважує, що народження у позивача іншої дитини не є безумовними підставами для звільнення його від сплати аліментами, які стягуються з нього на утримання дитини від попереднього шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна цивільна дружина, оскільки даний факт не підтверджений жодними доказами.

Так само позивач не надав суду доказів, які б свідчили, що його цивільна дружина є непрацездатною особою внаслідок інвалідності чи з інших причин, внаслідок чого позбавлена можливості влаштуватись на роботу та отримувати дохід, який використовуватиметься на потреби сім`ї.

З урахуванням викладеного суд вважає, що в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті з нього рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.01.2022 у справі № 607/15030/21.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, існування обставин, що мають істотне значення та які б могли слугувати достатньою підставою для звільнення його від сплати аліментів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв`язку із його необґрунтованістю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати суд покладає на позивача в межах понесених позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів, відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем у розмірі 1073 гривні 60 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення буде складене 23.02.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець