Справа №173/3381/23
Провадження №2/173/211/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального проступку,-

ВСТАНОВИВ:

01.11.2023 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального проступку до відповідача ОСОБА_2

03.11.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

03.11.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 17.01 2024 року.

28.11.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Фіксування судового засідання не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь завдану йому майнову шкоду вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 3 800.00 грн. та 30 000.00 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2023 року відповідача, ОСОБА_2 , було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначене покарання у вигляді штрафу.

В даному кримінальному провадженні йому було надано статус потерпілого. Згідно висновку експерта № 1156-Е від 22.09.2023 року нанесені йому тілесні ушкодження відносяться д о легких.

Після отриманої травми він в період з 28.08.2023 року по 14.09.2023 року знаходився на стаціонарному лікуванні. Загалом на лікування та поїздки до експерта ним витрачено 3 800.00 грн.

Крім того йому завдана моральна шкода, яка полягає у спричиненні йому моральних страждань, які спричинили негативні зміни в його житті, викликали насторогу, тривогу, негативні емоційні реакції, що мало наслідком порушення сну, нервозності, дратівливості, побоювання за своє майбутнє. Він змушений був протягом тривалого часу приймати заспокійливі та знеболюючі препарати.

Спричинену йому моральну шкоду, яку він оцінює в 30 000.00 грн., що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги щодо відшкодування позивачеві спричиненої майнової шкоди визнав. Проти задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди заперечував посилаючись на те, що позивач не обґрунтував в чому саме полягають його моральні страждання та які саме душевні страждання він зазнав.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. .

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2023 року відповідача, ОСОБА_2 , було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначене покарання у вигляді штрафу, що підтверджується копією вироку суду .

Згідно ухваленого вироку, ОСОБА_2 28.08.2023, близько о 11:00 годин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись на дорозі поряд із будинком сусідів за адресою: АДРЕСА_1 , вступив у словесний конфлікт із сусідом ОСОБА_1 , де на підґрунті існуючих неприязних відносин у ОСОБА_2 раптово виник злочинний умисел, спрямований на протиправне спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Після чого, у вказаний день та час, ОСОБА_2 , реалізовуючи свій вказаний злочинний умисел, спрямований на протиправне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 у невизначеній кількості та тяжкості, діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи їх наслідки, підійшов до потерпілого ОСОБА_1 на відстань витягнутої руки та розташовуючись до нього обличчям кулаком своєї правої руки наніс останньому один удар в область голови, а саме в обличчя з лівої сторони в область лобу вище над бровою.

Після цього, ОСОБА_2 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у невизначеній кількості та тяжкості, діючи умисно, цілеспрямовано, стоячи перед потерпілим, який в цей час прикривав обличчя руками, умисно наніс почергово лівою та правою рукою ще по одному удару в область голови останнього.

У результаті умисних дій ОСОБА_2 , відповідно до висновку судово- медичного експерта № 1156-Е від 22.09.2023, ОСОБА_1 заподіяні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з раною на голові, що супроводжувалося явищами струсу головного мозку - відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, як викликавші розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня ( п.п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р.).

Ушкодження виникли внаслідок дії твердого предмета, предметів, що не виключно, міг, могли, володіти обмеженою контактуючою поверхнею.

Враховуючи характер ушкоджень, процеси їх загоєння, давність їх утворення, не виключено, може відповідати терміну, вказаному у наданих на ім`я ОСОБА_1 медичних документів (28.08.2023).

Таким чином вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні вищевказаного кримінального проступку підтверджена вироком суду і доказуванню не підлягає. Оскільки, ч. 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В процесі розгляду кримінального провадження позивачем, потерпілим у кримінальному провадженні, цивільний позов не пред`являвся, тому потерпілий наділений правом на подання позову про відшкодування спричинених йому збитків за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги щодо спричинення йому майнової шкоди тим, що після отриманої травми він в період з 28.08.2023 року по 14.09.2023 року знаходився на стаціонарному лікуванні. Загалом на лікування та поїздки до експерта ним витрачено 3 800.00 грн. на підтвердження понесених витрат позивачем подані чеки.

Відповідач позовні вимоги про відшкодування позивачеві спричиненої майнової шкоди визнає в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про відшкодування спричиненої позивачеві моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до ч1,2,3,4 ст. 23 ЦК України - Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України.)

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що в результаті скоєння вищевказаного кримінального правопорушення позивачеві була спричинена моральна шкода.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № № 1156-Е від 22.09.2023, ОСОБА_1 спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість діб, але не більше як три тижні (21день).

Таким чином в результаті вчинення ДТП, позивачеві спричинена шкода здоров`я, що мало наслідком спричинення позивачеві душевних страждань, пов`язаних душевними хвилюванням за подальший стан свого здоров`я. Тому доводи відповідача, що позивач не довів в чому саме полягають його моральні страждання та які саме душевні страждання він зазнав, суд вважає безпідставними. Оскільки сам по собі факт порушення права, спричинення шкоди здоров`ю, необхідність у докладенні зусиль на його відновлення підтверджує факт причинення моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 10 000.00 грн., (десять тисяч) грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди

Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачеві моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в рахунок держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 211 грн. 20 коп., грн., оскільки згідно ЗУ «Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального проступку - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , 3 800.00 (три тисячі вісімсот) грн., на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , 10 000.00 грн., (десять тисяч) грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в рахунок держави в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн.. 10 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17.01.2024 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 22.01.2024 року

Дата набрання законної сили: 17.02.2024 року