РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

представника позивача адвоката Ткачук Т.А.,

представника відповідача адвоката Нестерчук С.С.

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що є власником 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 22.04.2002 року, а ОСОБА_2 є власником 46/10 частин житлового будинку за зазначеною адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв`язку з тим, що між сторонами виник спір щодо поділу житлового будинку в натурі позивач в 2016 році звернувся до суду із відповідним позовом та постановою Житомирського апеляційного суду від 18.05.2022 року житловий будинок АДРЕСА_1 поділено в натурі: ОСОБА_1 виділено в натурі у власність 54/100 частин вказаного будинку, ОСОБА_2 виділено у власність 46/100 частин вказаного будинку, припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок. З метою виконання постанови апеляційного суду позивач звернувся до державного реєстратора від якого дізнався, що відповідач в незаконний спосіб зареєструвала самочинну прибудову до частини будинку, якою вона фактично користується. У зв`язку з тим, що загальна та житлова площа спірного житлового будинку збільшилася поділити зазначений будинок згідно постанови Житомирського апеляційного суду неможливо. З огляду на викладене у позовній заяві, ОСОБА_1 просить скасувати рішення про державну реєстрацію запису: Номер відомостей про речове право: 46024777; тип речового права: право власності; дата, час державної реєстрації: 28.12.2021 21:35:42; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62692025 від 30.12.2021 року, зареєстрованого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 2-1099, виданий 16.08.1976, видавник: Друга житомирська державна нотаріальна контора: довідка, серія та номер: 7372, виданий 17.12.2021, видавник: КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, відомості з ДЗК, серія помер: 53469609, виданий 20.12.2021, видавник: Державний земель кадастр.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 06.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Воробйової Т.А. від 28.07.2023 року у справі №295/9977/23 було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на 46/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

02.11.2023 року від представника відповідача адвоката Нестерчук С.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання вважає, що вказаний позов є безпідставним, а тому відсутні підстави для його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень представник вказала, що позивач не оспорює правомірність документів на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та відповідно визнає її право на 46/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того, представник звертає увагу на те, що позивач не надав доказів того, що він звертався до державного реєстратора з метою виконання постанови Житомирського апеляційного суду та що запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_2 на 46/100 житлового будинку є перешкодою в реалізації прав ОСОБА_1 . Є необгрунтованими і доводи позивача про те. що відповідач в незаконний спосіб зареєструвала самочинну прибудову до частини будинку та у зв`язку з цим не можливо поділити житловий будинок відповідно до постанови апеляційного суду від 18.05.2022. Зокрема, адвокат звертала увагу, що ОСОБА_1 вже звертався із позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконним самочинного будівництва та зобов`язання вчинити певні дії, де заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.08.2017 року у справі №295/8035/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18.10.2017 року, позовні вимоги залишені без задоволення. Отже, ОСОБА_1 не довів порушення його прав оспорюваним рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ткачук Т.А. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Додала, що для виконання рішення Житомирського апеляційного суду про поділ будинку в натурі реєстратору, серед іншого, треба подати технічний паспорт на будинок. Проте, ОСОБА_2 вже подала реєстратору технічний паспорт, в якому узаконено самочинне будівництво. Натомість внести зміни до такого паспорту вже неможливо. До того ж, позивач не надавав згоди відповідачці на збільшення частки останньої у нерухомому майні.

Представник відповідача адвокат Нестерчук С.С. у судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник зауважила, що реєстрація права власності за відповідачем на 46/100 ід.частин житлового будинку АДРЕСА_1 відбулась до рішення апеляційного суду на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке не оскаржувалось, а також державного акту на земельний ділянки, який оскард жувався та не був скасований. Після реєстрації частика ОСОБА_2 як була 46/100, такою і залишилась.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, та оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 54/100 частини жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини жилого будинку від 22.04.2002 року. (а.с. 15)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16.08.1976 державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори та зареєстрованого за №2-1099, співвласником інших 46/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 85-86). Також відповідач є співвласником 511/878 частин земельної ділянки за вказаною адресою, кадастровий номер :08:016:0024, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 80-81).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №340387192 від 25.07.2023, з метою державної реєстрації права власності на 46/100 частин згаданого будинку ОСОБА_2 було подано державному реєстратору свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.08.1976 року, довідку КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 17.12.2021 року, відомості з Державного земельного кадастру від 30.12.2021 року (а.с. 4-5).

На підставі вказаних вище документів державним реєстратором Старосілецької сільської ради Коростишівського району Житомирської області Пашинською Д.В. прийнято рішення від 30.12.2021 року №62692025 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), яким зареєстровано за ОСОБА_2 права власності на 46/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 135,2 кв.м, житловою площею 90,7 кв.м (а.с. 82-84).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 18.05.2022 року по справі №295/4074/16-ц поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 . Виділено в натурі у власність ОСОБА_1 54/100 частин вказаного будинку, що складається із: тамбура І, веранди 1-1, кухні 1-2, житлової кімнати 1-3, житлової кімнати 1-4, вбиральні У1, 54/100 частин огорожі загальною вартістю 456726 грн. Виділено у власність ОСОБА_2 46/100 частини будинку, що складається із: кухні 2-1, житлової кімнати 2-2,житлової кімнати 2-3, житлової кімнати 2-4, вбиральні У, 46/100 частин огорожі загальною вартістю 381 574 грн. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) слід розуміти офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У частині першій статті 18 Закону № 1952-IV (у редакції на час реєстрації права за відповідачем) наведений порядок державної реєстрації прав: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV (у редакції на час реєстрації права за відповідачем) підставами для відмови в державній реєстрації прав є: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці).

За приписами частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, може бути проведена на підставі, зокрема, свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката (п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року в справі № 916/2791/13 зроблено висновок, що «законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 стверджував, що з метою виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 18 травня 2022 року у справі № 295/4074/16-ц він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно, від якого дізнався, що 28.12.2021 року під час розгляду апеляційної скарги Житомирським апеляційним судом по справі №295/4074/16-ц відповідач в незаконний спосіб зареєструвала самочинну прибудову до частини будинку, якою і фактично користується, чим ввела в оману суд апеляційної інстанції. Оскільки загальна та житлова площа спірного житлового будинку збільшилася, поділити жилий будинок за адресою: АДРЕСА_2 згідно постанови Житомирського апеляційного суду у справі №295/4074/16-ц неможливо.

Проте суд критично ставиться до даних тверджень ОСОБА_1 , так як позивач в порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів свого звернення до державного реєстратора з приводу реєстрації права власності на 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення суду апеляційної інстанції та відмови останнього у державній реєстрації такого права.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову у зв`язку із не встановленням факту порушення прав позивача оспорюваним рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За правилами ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З урахуванням викладеного, оскільки за наслідками вирішення спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що у подальшому застосуванні заходів забезпечення позову немає необхідності, а тому застосовані на підставі ухвали суду від 28.07.2023 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 46/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , застосовані відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 28.07.2023 року у справі №295/9977/23.

Заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 28.07.2023 року у справі №295/9977/23, зберігають свою дію до набрання даним судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя