Провадження № 22-ц/812/242/24 Головуючий суду першої інстанції Маржина Т.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року м. Миколаїв Справа № 484/7135/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Маржиної Т.В., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органів, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органів, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Позов мотивований тим, що позивач зареєстрований і проживає в м. Одеса.

18 березня 2015 року близько 17.00 годин посадовими особами Одеського УБОЗ МВС України в Одеській області разом з посадовими особами Одеської обласної прокуратури в м. Одеса по вул. Отамана Головатого, 77 позивача затримано та взято під варту в порядку статті 208 КПК України за підозрою в нібито посередництві передачі хабара судді Суворовського районного суду м. Одеси.

19 березня 2015 року позивача було повідомлено про підозру за частиною 5 статті 27 та частини 3 статті 368 КК України в кримінальному провадженні № 000109 від 25 лютого 2015 року.

20 березня 2015 року Ухвалою Печерського районного суду м. Києва позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення залогу, взято під варту в приміщенні Печерського районного суду м. Києва та поміщено до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

23 березня 2015 року о 20.00 годин після внесення залогу ОСОБА_1 було звільнено з під варти.

Таким чином з 17.00 години 18 березня 2015 року по 20.00 годин 23 березня 2015 року, тобто 5 діб позивач перебував під вартою за злочин який не скоював.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2019 року у справі № 469/1409/15-к, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 червня 2023 року ОСОБА_1 було виправдано за пред`явленням звинувачення за частиною 5 статті 27 та частиною 3 статті 368 КК України в кримінальному провадженні № 000109 від 25 лютого 2015 року.

За весь цей час позивачу було спричинено значну моральну шкоду.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 5 317 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2023 року вказану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органів, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвала суду мотивована тим, що дана справа не підсудна Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області, підсудність цієї справи має альтернативну підсудність, а саме, Малиновському районному суду м. Одеси за зареєстрованим місцем проживання або перебування позивача, або Приморському районному суду м. Одеси за місцезнаходження Одеської обласної прокуратури, або Печерському районному суду м. Києва відповідно до місцезнаходження Державної казначейської служби України.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, а також те, що позивач не скористався своїм правом на вибір суду, помилково подав позов до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, а суд не має можливості з цієї підстави повернути справу позивачу, суд вважає за необхідне передати справу на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Вибір такого суду з трьох можливих пов`язаний з тим, що і позивач, і один з відповідачів знаходяться в м. Одеса.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для слухання по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у відповідності до пункту 2 частини 11 Наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року, яким затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» № 6/5/3/41. За цими нормами передбачено, що визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесені виправдувального вироку або закриття справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядовому порядку до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Отже, позивач протягом шести місяців після винесення Ухвали Миколаївського апеляційного суду від 21 червня 2023 року, а саме 19 грудня 2023 року через засоби поштового зв`язку звернувся з вищезазначеним позовом до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, як до суду який розглядав справу по першій інстанції - щодо відшкодування шкоди.

Судом першої інстанції який виправдав ОСОБА_1 є Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Зазначені обставини узгоджуються з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 29 травня 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/1021/16-ц та правовим висновком Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20.

Відзиву на апеляційну скаргу від заінтересованих осіб на час розгляду справи не надходило.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси, суд першої інстанції посилаючись на положення частини 4 статті 28 ЦПК України, виходив з того, що позивач, звертаючись із позовом до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області помилково визначив підсудність цієї справи саме цьому суду, який ухвалив виправдувальний вирок відносно нього.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції 29 березня 2019 року вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 червня 2023 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач пов`язував спричинення такої шкоди незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності.

Обґрунтовуючи у позові звернення до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області позивач посилався на пункт 2 частини 11 Наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року, яким затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» № 6/5/3/41.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за потрібне зауважити таке.

Державою гарантовано повну сатисфакцію для громадянина у випадку порушення його прав працівниками правоохоронних органів та суду.

Основним нормативним актом, який регулює зазначене питання, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі Закон).

На виконання зазначеного Закону діє також Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затверджене наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року за № 6/5/3/41 (далі Положення).

Право на відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності передбачене також іншими нормативними актами, зокрема, статтею 1176 ЦК України.

Статтею 2 Закону визначено випадки, коли особа набуває права на відшкодування шкоди. Зокрема, якщо говорити про незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, такими випадками є постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частина 1 статті 2 Закону), що має місце у справі, що переглядається.

Стаття 3 Закону конкретизує, що саме відшкодовується громадянину:

- заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

- майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

- штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

- суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

- моральна шкода.

Пунктом 11 Положення визначено, що для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися:

1) при закритті провадження в справі органами дізнання або

слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і

Служби безпеки України - відповідно до цих органів;

2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи

судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку -

до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді)

про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або

виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до

судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 12 Положення передбачено, що у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення, залежно від того, хто з них

здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребує від

відповідних державних і громадських організацій всі необхідні

документи, що мають значення для визначення розміру завданої

шкоди, і виносить передбачену частиною 1 статті 12 Закону постанову

(ухвалу).

Отже, Законом і Положенням передбачено алгоритм дій особи, у якої виникло право на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, наступний. Зокрема, суд разом із копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, направляє особі повідомлення, в якому роз`яснює, куди і впродовж якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Для визначення розміру шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин впродовж шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися, зокрема, у випадку виправдувального вироку чи закриття справи судом до суду першої інстанції, який розглядав справу.

У місячний строк із дня звернення особи щодо визначення розміру шкоди відповідний орган (службова особа) зобов`язаний звернутися до підприємств, установ та організацій із метою витребування необхідних документів, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, та виносить передбачену Законом постанову (ухвалу).

Не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання.

У разі незгоди із визначеним розміром шкоди, громадянин має право оскаржити таке рішення до суду за місцем його проживання чи за місцезнаходженням відповідного органу, що виносив постанову, або до апеляційного суду (у випадку незгоди з ухвалою).

Порядок звернення особи до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності визначено процесуальними нормами ЦПК України.

Так, частиною 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Між тим, відповідно до частини 4 статті 28 ЦПК України, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду ( пункт 1 частини 1 статті 31 ЦПК України).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що підсудність розгляду позову про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності визначається Положенням є неприйнятними та свідчать про помилковість тлумачення норм Закону та Положення. Норми цих законодавчих актів, на які посилається позивач, визначають звернення виправданої особи до суду для визначення розміру шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, строки такого звернення та винесення судом відповідної постанови (ухвали) за результатами розгляду цього питання.

Також апеляційний суд не погоджується з аргументами апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції висновків у подібних правовідносинах у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц та від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20, оскільки висновки у зазначених постановах є нерелевантними до правовідносин, що виникли між сторонами у справі, що переглядається.

Критерії оцінки відносин на предмет подібності сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у справі № 233/2021/19. За такими критеріями суд апеляційної інстанції визначає подібність правовідносин з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

У справі № 522/1021/16-ц рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року позов ОСОБА1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через ДКС України на користь ОСОБА1 124 700,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 284 871,00 грн на відшкодування майнової шкоди шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Велика Палата Верховного Суду вирішувала питання щодо юрисдикції спору (цивільного судочинства) в частині відшкодування майнової шкоди та визначення розміру моральної шкоди.

У справі № 306/701/20 суд першої інстанції розглянув по суті позов ОСОБА1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, задовольнивши позовні вимоги частково. Позивач оскаржив судові рішення попередніх судів до суду касаційної інстанції не погодившись з розміром моральної шкоди.

У справі, що переглядається апеляційним судом оскаржується ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду, а тому правовідносини з наведеними вище справами, що переглянуті судом касаційної інстанції, не є подібними.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2023 року залишити без змін.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, звільнення заявника від сплати судового збору, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 01 лютого 2024 року.