Провадження № 22-ц/4808/243/24
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Струтинської Д.В.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за апеляційною скаргою представника Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2023 року під головуванням судді Домбровської Г.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Позов обґрунтований тим, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 , в якій проживає відповідач, яка є споживачем.

Відповідачу послуги надаються до цього часу, однак, всупереч вимогам чинного законодавства, остання не виконала належним чином зобов`язання по оплаті наданих їй послуг, внаслідок чого станом на 01.09.2023 має заборгованість в розмірі 48 113,36 грн.

Між сторонами 10.12.2021 укладено договір про реструктуризацію заборгованості за надані послуги централізованого опалення, яким боржник визнав борг в сумі 32 099,63 грн, що утворився станом на 01.11.2021, та зобов`язувався його погасити до 10.12.2022. Взяті на себе зобов`язання згідно договору боржник не виконує.

Посилаючись на викладене, а також не проживання відповідачки у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності реєстрації в цій квартирі, що не звільняє особу від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання на його користь у розмірі 48 113,36 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт зазначає, що підприємство надає послуги теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 , в якій проживає та є власником ОСОБА_1 , яка є споживачем.

Договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг та такий договір, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій , які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання , сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

Не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому/їй на праві власності, та факт відсутності реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Відповідачка як особа, яка проживає в квартирі, отримує житлово-комунальні послуги та визнала заборгованість шляхом укладення угоди № 312/21 на реструктуризацію боргу, мала обов`язок оплатити їхню вартість. Але, оскільки послуги не оплачувалися, що підтверджується розрахунком боргу за тепло енергію, відповідач порушила право підприємства, за захистом якого воно звернулося до суду.

Згідно укладеного між підприємством та ОСОБА_1 договору про реструктуризацію погашення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, боржник визнав борг в сумі 32 099,63 грн., що утворився станом на 01.11.2021 та зобов`язувався його погасити до 10.12.2022, а також до 20 числа кожного місяця протягом дії договору здійснювати оплату поточних нарахувань за надані комунальні послуги.

Термін дії вказаного договору закінчився 10.12.2022, взяті на себе зобов`язання згідно цього договору боржник не виконав.

Вказує, що борг визнаний боржником, а борг, що виник після закінчення терміну договору, знаходиться у межах трьохрічного строку позовної давності.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові підприємства, так як згідно наданих доказів та положень ст. 526,530 ЦК України та п. 1.1., 2.1. договору №312/21 від 10.12.2021, відповідачка визнала загальний борг та зобов`язувалася його сплачувати у строки та порядку, визначені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що належних доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за надані послуги, відповідачем суду не надано, а судом таки доказів не встановлено. Жодних застережень про те, що докази про наявність заборгованості є недопустимими або неналежними немає.

Тому вимоги про стягнення заборгованості за надані відповідачу послуги з теплопостачання є обґрунтованими та доведеними.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 48 113,36 та судовий збір.

ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В судовому засіданні представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про місце і час розгляду справи. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з її неявкою не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, ураховуючи таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 3-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . У матеріалах справи відсутні докази, що квартира належить їй на праві власності, чи позивачка є наймачем спірної квартири відповідно до закону, та дійшов висновку, що позивачем не доведено за допомогою належних засобів доказування, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надаються позивачем до квартири АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, ураховуючи таке.

Згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 26.01.2010 №17 ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визнано виконавцем послуг з центрального опалення та підігріву води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська.

ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуг з центрального опалення та підігріву води на підставі ліцензій з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, що затверджені рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 08.06.2012 №213, які переоформлені на безстрокові постановою НКРЕКП від 21.03.2017 №304.

Квартира АДРЕСА_1 знаходиться на території, яку обслуговує позивач і відповідно, останній надає послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (ос. рах. № НОМЕР_1 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Як наведено у ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1-2, 4 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором (частина 4 статті 13 в редакції з грудня 2020 року).

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин.

Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

У відповідності до ст. 633 ЦК України публічним є договір в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

Публічний договір приєднання був оприлюднений позивачем на сайті 01.12.2021 (а.с.5-7).

Матеріали справи не містять даних про надання пропозицій від співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 та прийнятого рішення про вибір моделі договірних відносин.

Судом встановлено, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та ОСОБА_1 уклали договір №312/21 від 10.12.2021 про реструктуризацію погашення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, згідно якого ОСОБА_1 визнала заборгованість в сумі 32 099,63 грн, що утворилася станом на 01.11.2021 за послуги, надані до квартири АДРЕСА_1 на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.10.2017 (офіційно опублікований 05.10.2017), ос. рах. № НОМЕР_1 . Згідно умов цього договору відповідачка зобов`язалася ссплатити борг до 10.12.2022, а також до 20 числа кожного місяця протягом дії договору здійснювати оплату поточних нарахувань за надані комунальні послуги (а.с. 4).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по ос. рах. № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,60 кв.м здійснювалася оплата за надані позивачем послуги централізованого опалення, а саме у вересні-грудні 2020 року, січні 2021 року, а також після укладення договору №312/21 від 10.12.2021 про реструктуризацію погашення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у грудні 2021 року в сумі 3 000 грн, у травні 2022 року в сумі 700 грн та у червні 2022 року в сумі 500 грн (а.с. 3)

Таким чином, з 01.12.2021 чинний договір - публічний договір приєднання, з моменту акцептування його споживачем, який також може бути розірвано у разі прийняття рішення співвласниками про зміну моделі договірних відносин відповідно до ст.14 закону (п.53 цього договору).

При цьому, попередньо на час набуття прав надавача послуг щодо будинку АДРЕСА_3 у позивача також діяв публічний договір від 01.10.2017.

Позивачем до суду апеляційної інстанції подано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої за відповідачем ОСОБА_1 23.04.2007 зареєстровано право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого 06.03.2007 госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду (а.с. 66). Іншими співвласниками вказаної квартири по 1/4 частині є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції не надав оцінку укладеному між сторонами договору про реструктуризацію погашення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та здійснення оплати за ці послуги, зокрема і у спірний період та після укладення вказаного договору, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені права та обов`язки споживачів.

Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч. 2 ст. 7 цього Закону).

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 цього Закону).

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Судом встановлено, що відповідачка належним чином не оплачувала послуги з централізованого опалення, в результаті чого за період з 01 вересня 2020 року по 01 вересня 2023 року утворилася заборгованість по особовому рахунку ос. рах. № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 , яка з урахуванням сплачених платежів в загальній сумі 7 310,85 грн, станом на 01.09.2023 становить 48 113,36 грн.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц, провадження № 61-2066св19, непроживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє особу, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України).

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності 01.07.2015 року, кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Згідно ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. 541 ЦК України).

Суд встановив, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 та обліковував розрахунки по особовому рахунку № НОМЕР_1 щодо цієї квартири, яка належить на праві спільної часткової власності відповідачці та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , яких позивачем не залучено до участі в справі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

При розгляді справи позивач не звертався до суду першої інстанції із клопотанням про залучення інших співвласників квартири АДРЕСА_1 до розгляду справи в якості співвідповідачів.

Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 5 від 14 січня 2009 року) передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності договору, який визначає солідарне зобов`язання або домовленості між співвласниками щодо порядку несення витрат за отримані послуги.

При цьому, колегія судів зазначає, що у цьому випадку норми ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, не застосовуються, оскільки вимог до таких осіб і з цих підстав не заявлено, а квартира перебуває у спільній частковій власності.

Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана сплатити 1/4 частину витрат за житлово-комунальні послуги і з неї слід стягнути на користь позивача борг в сумі 12 028,34 грн, що становить 1/4 частину нарахованої позивачем заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд дійшов переконання, що рішення суду першої інстанції постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. На користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» слід стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 12 028,34 грн.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, на користь позивача підлягає стягненню з ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог 604 грн витрат понесених ним по сплаті судового збору за подання позову, а також 1 006,50 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (, місцезнаходження: вул. Б.Хмельницького, 59 А, м. Івано-Франківськ, рахунок IBAN: НОМЕР_3 в АТ «Таскомбанк») заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 12 028,34 грн (дванадцять тисяч двадцять вісім грн 34 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 604 грн сплаченого судового збору за подання позову та 1 006,50 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський