Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1752/23

Провадження № 2/126/129/2024

"18" березня 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ФОП ОСОБА_1 , в якому останній просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18 934,49 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та надання правничої допомоги.

В обгрунтування поданого позову зазначає, що 19.06.2020 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПАТ «УПСК») та ОСОБА_3 укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7872458.

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування, ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Audi 80», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам.

06.09.2020 року приблизно о 18:00 год. в с.Маньківка по вул. Шкільній мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi 80», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано механічні пошкодження, а власнику автомобіля матеріальні збитки.

Відповідно до постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 05.11.2020 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, власник пошкодженого в наслідок ДТП автомобіля «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_3 , звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/7872458.

Так, на підставі страхового акту №019/037/004370/20/1 від 03.12.2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 934 грн. 49 коп.

Позивач зазначає, що з огляду на вищевикладене, відповідно до ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі плаченого останнім страхового відшкодування за полісом №АР/7872458 від 19.06.2020 року. Право регресної вимоги виникло у ПАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 04.12.2020 року.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу направлена вимога про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку.

03.03.2023 року між ПАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №03/03/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору.

Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АР/7872458 від 19.06.2020 року.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 18934 грн., 858,88 грн. судових витрат, зі сплати судового збору та 4 000 грн. судових витрат, за надання правничої допомоги

Ухвалою суду від 11.08.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

21.08.2023 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21.08.2023 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина четверта статті 82 ЦПК України визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 03.03.2023 року між ПАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №03/03/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору.

19.06.2020 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_5 укладено договір Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7872458.

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування, ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Audi 80», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам.

Відповідно до постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 05.11.2020 року у справі №126/2109/20, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, власник пошкодженого в наслідок ДТП автомобіля «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_3 , звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/7872458.

На виконання умов Полісу №АР/7872458 та на підставі страхового акту №019/037/004370/20/1 від 03.12.2020, ПрАТ «УПСК»» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 18934,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16146 від 04.12.2020 року.

Таким чином, з моменту виплати ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування, виникає нове грошове регресне зобов`язання, де ПрАТ «УПСК» є кредитором, однак відповідно до договору цесії №03/03/2023 про відступлення прав вимоги, новим кредитором є позивач ОСОБА_1 .

Пунктом 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною ч.3 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Враховуючи, що постановою суду у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, ПрАТ «УПСК» відшкодована матеріальна шкода власнику пошкодженого автомобіля, то у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, тому суд вважає позов обґрунтованим.

Також, з метою досудового врегулювання спору, відповідачу направлена вимога про відшкодування збитків в порядку регресу від 05.10.2021 року, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн, що підтверджено платіжною інструкцією 0.0.1.

Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Крім витрат зі сплати судового збору, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 під час судового розгляду даної справи здійснював адвокат Самойленко П.М. на підставі довіреності від 03.02.2022, договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, додаткової угоди №4370/20 до вказаного договору.

Відповідно до п.4.1 вищевказаного договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, оформлюється додатковою угодою. Додатковою угодою сторони визначили, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором № 30/01/19 від 30.01.2019 становить 4000 грн, що сплачуються клієнтом адвокату за надання останнім наступних послуг: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (2 год) 300,00 грн, написання позовної заяви та підготовки для подання позову до суду (4 год) 2000,00 грн, супровід та контроль судової справи 700 грн, подання позовної заяви з додатками через систему «Електронний суд» (1 год) 1000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якогоЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд зауважує, що до витрат на правову допомогу представником позивача віднесено також витрати на подання заяви про видачу рішення, заяви на видачу виконавчого листа, в подальшому звернення до відділу державної виконавчої служби, щодо примусового виконання рішення суду.

Суд вважає, що пред`явлення до відповідача відшкодування витрат позивача за послуги, які останньому фактично не надавались, не відповідає критерію дійсності судових витрат.

Крім цього, найменування послуги «написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду» - вартістю 2000,00 грн та «подання позовної заяви з додатками через «Електронний суд» - вартістю 1000,00 грн фактично є однією послугою, наданою клієнту. Тому зазначення її двічі та відповідно, стягнення подвійних витрат є безпідставним.

Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятоюстатті 129 ГПК України(а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що сума витрат на правову допомогу у даній справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст.77-81,133,137,141, 206,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18934,49 грн. (вісімнядцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири грн. сорок дев`ять коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім грн. вісімдесят вісім коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі грн).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , (р/р НОМЕР_5 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 320649).

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 18.03.2024.

Суддя Р. В. Хмель