КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/223/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова Вікторія Валеріївна, акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року, ухваленого під головуванням судді П`ятничук І.В.,-

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана квартира є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Квартира передана в іпотеку для забезпечення кредитного договору між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1

Святошинським районним судом м. Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму боргу в розмірі 1 016 110 грн 41 коп.

ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві арештовано та передано на реалізацію спірну квартиру.

26 березня 2013 року державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за Київською регіональною дирекцією ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Позивачі зазначили, що відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/14156/17 від 12 липня 2018 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року реєстрація права власності за банком була скасована, оскільки спірна квартира перебувала під арештом на підставі постанови про арешт майна № НОМЕР_1 від 05 жовтня 2011 року ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.

В2019 році право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 , а після розірвання шлюбу спірна квартира була поділена між подружжям.

30 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маматовою В.В. посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_3 .

Підставою внесення запису про право власності стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 59026173 від 30 червня 2021 року.

Позивачі зазначають, що спірне нерухоме майно вибуло поза їх волею, а тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння у відповідача на підставі ст. 388 ЦК України.

РішеннямСвятошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник «Райффайзен Банк» зазначив, що апеляційна скарга необґрунтована, а рішення суду першої інстанції законне.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представник АТ «Райффайзен Банк» проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності законних підстав для задоволення вимог позивачів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2008 року належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .

09 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір, за яким отримано кредит в сумі 99 960 доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» 09 жовтня 2008 року укладено договір іпотеки № 2116 та надано в іпотеку спірну квартиру.

09 жовтня 2008 року ОСОБА_2 надано нотаріально посвідчену заяву, якою останньою надано згоду на передачу в іпотеку ОСОБА_1 набутої ними у зареєстрованому шлюбі спірну квартиру.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2010 року у справі № 2-2772/2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2011 року розірвано кредитний договір, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» суму боргу в розмірі 1 014 290 грн 41 коп. та 1 820 грн 00 коп. судових витрат.

25 травня 2011 року Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішення суду видано виконавчий лист.

ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві арештовано та передано на реалізацію майно боржника ОСОБА_1 , а саме спірну квартиру.

27 червня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. на підставі постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу по ВП № НОМЕР_1 від 23 травня 2012 року та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу, видано свідоцтво про належність ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на праві власності квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 80,9 кв.м.

26 березня 2013 року державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності на спірнуквартиру за Київською регіональною дирекцією ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року у справі № 759/6680/12 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва, приватного нотаріуса КМНО Верповської О.В. про визнання недійсним свідоцтва, дублікату свідоцтва, постанови про передачу майна, акту державного виконавця про передачу майна відмовлено, яке постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у цивільній справі № 759/6680/14 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року змінено, та викладено їх мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Постановлю Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року у справі № 759/8038/20 апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року у справі № 759/8038/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07липня 2021 року у справі № 759/8038/20 постанову Київського апеляційного суду від 10березня 2021 року залишено без змін.

30 червня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_3 належить на праві власності спірна квартира.

30 червня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_3 укладено акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Маматовою В.В. відповідно до якого продавець передав, а покупець ОСОБА_3 прийняв нерухоме майно, а саме спірну квартиру.

Обґрунтовуючи поданий позов, позивачі зазначили, що реєстрація права власності на спірну квартиру за банком і наступна реєстрація за ОСОБА_3 вчинена з численними порушеннями, в тому числі і Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Майно вибуло поза волею власників. Враховуючи положення ст. 388 ЦК України позивачі просять витребувати спірне нерухоме майно з незаконного володіння відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, а майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця стаття передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України можливості витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, потрібно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, чи вибуло це майно з володіння власника з його волі.

Застосовуючи положення ч. 2 ст. 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Так, з 27 червня 2012 року право власності на спірну квартиру належало АТ «Райффайзен Банк» та набуто на законних підставах в межах процедури Закону України «Про виконавче провадження».

Свідоцтво про право власності на спірну квартиру є чинним.

В подальшому, між АТ «Райффайзен Банк», як законним власником спірної квартири, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

Оскільки, спірна квартира на момент відчуження належала на праві власності саме АТ «Райффайзен Банк» та даний юридичний факт встановлено судовими рішеннями у справах № 759/6680/14-ц, 759/8038/20, № 759/12097/13-ц, а позивачі не є власниками спірної квартири з 27 червня 2012 року, відтак є недоведеним порушення прав та інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що законним власником спірного майна є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2021 року, укладеного між АТ «Райфайзен Банк» та ОСОБА_3 , на момент відчуження спірного майна позивачі не були його власниками, а тому квартира не може ту витребувана на користь позивачів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 13 вересня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 22 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В.Кулікова

С.Г. Музичко