ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7194/21

Провадження № 22-ц/4820/153/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача, її представника, представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/7194/21 за апеляційною ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Романовим Василем Івановичем, на рішення Кам`янець -Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та, уточнивши свої вимоги, просила ухвалити рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею, ОСОБА_2 , право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , а саме: на кімнату площею 14,8 кв.м. та балкон площею 3,3 кв.м., залишивши ОСОБА_1 частину квартири, яка складається з: кімнати площею 12,5 кв.м., кухні площею 7,3 кв. м., коридору площею 9,7 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., кладова площею 1 кв. м. залишити у спільному користуванні.

Обґрунтовуючи позов вказувала, що її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На підставі ордера № 002136, виданого 02.02.1980 р., ОСОБА_1 було надано на сім`ю, в тому числі ОСОБА_3 та позивачку, як їх доньку, 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Батьки за спільні кошти виплатили пайові внески за квартиру в 1990 році, проте не отримали Свідоцтво про право власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_3 . Після смерті матері відкрилась спадщина на 1/2 майна, придбаного батьками в шлюбі, в тому числі зазначену квартиру, автомобіль ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 , 1981 року випуску, гаражний бокс № НОМЕР_2 в Гаражно-будівельному кооперативі № 4 в м.Кам`янець-Подільському, Хмельницької області, акції підприємства ВАТ «Кам`янець-Подільська тютюнова фабрика», грошовий вклад в Ощадбанку.

Позивачка вказувала, що 23.12.1997 р. звернулась до державного нотаріуса Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття в спадщину зазначеного майна. Нотаріус видав Свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад та акції підприємства. На решту майна Свідоцтво не видав, так як у неї були відсутні документи на це майно. З часом позивачці стало відомо, що батько 19.12.1997 року отримав Свідоцтво про право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 . Батько не заперечував користування позивачкою вказаною квартирою, тривалий час в квартирі проживає позивачка з сім`єю. Однак останнім часом батько виганяє її з квартири, мотивуючи особистим правом власності на неї. Вважає, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їх спільним майном і частка матері в цьому майні є спадковим майном, яке бажає оформити на своє ім`я. Оскільки нотаріус відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно за відсутності правовстановлюючих документів, просила суд задоволити її позовні вимоги.

Ухвалою суду від 11 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на частину автомобіля ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 , 1981 року випуску та гаражного боксу № НОМЕР_2 в Гаражно-будівельному кооперативі № 4 в м. Кам`янець-Подільському залишено без розгляду.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2023 року вказаний позов було задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати про сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким відмовити в позові.

На думку апелянта, надані позивачем письмові докази, не підтверджують, що спірна квартира була набута подружжям та є спільною сумісною власністю. Зокрема, ці письмові докази нечитабельні, не містять реквізитів. Не доведено, що померла ОСОБА_3 взагалі була членом кооперативу.

При цьому, ОСОБА_1 вказує, що надав суду докази, про сплату саме ним житлового паю, тому квартира є його приватною власністю.

В спростування законності та обґрунтованості рішення суду, апелянт також вважає, що визнавши квартиру спільною сумісною власністю, судом невірно розподілено спадкове майно, оскільки як чоловік померлої теж є спадкоємцем, тому спадкове майно має бути розподілено між двома спадкоємцями, між ОСОБА_5 як донькою, та ним, ОСОБА_1 чоловіком померлої.

Також апелянт вказує, що позивачка пропустила строк позовної давності, однак, суд прийшов до помилкового висновку про не пропуск нею строку давності. Тому, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким, відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, а доводи апелянта безпідставними, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішенню суду скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1970 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 подружжя народилася дочка ОСОБА_2 (до одруження ОСОБА_2 ) - позивач у справі.

02 лютого 1980 року на підставі рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 38 від 25 січня 1980 року ОСОБА_7 на склад сім`ї три особи, в тому числі на дружину ОСОБА_3 і дочку ОСОБА_7 , видано ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на даний час АДРЕСА_2 .

З 1980 року по даний час у спірній квартирі зареєстровано місце проживання позивача та відповідача.

У період з 1986 року по жовтень 1990 року ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 , сплатив грошові кошти в сумі 7596,5 рублів, перший внесок в розмірі 40% вартості житлового паю у сумі 3039 рублів було внесено в жовтні 1986 року, решта суми - 4557,9 рублів було рівномірно розподілено для щомісячної сплати на 15 років, але було виплачено достроково,

Вказана обставина підтверджується довідкою ОСББ «Жукова 19».

Однак право власності на спірну квартиру на момент повної сплати її вартості зареєстровано не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

В грудні 1997 року ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину її матері ОСОБА_3 , в якій вказала, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Батьки померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 подали нотаріусу заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь внучки ОСОБА_2 .

19 грудня 1997 року ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , на даний час АДРЕСА_2 .

21 лютого 2000 року та 6 листопада 2002 року ОСОБА_2 видано два Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 , відповідно до яких спадщину склали іменні акції в кількості 26 штук ВАТ «Кам`янець-Подільська тютюнова фабрика» та грошовий вклад в Ощадбанку України.

Листом завідувача Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори № 326/02-31 від 13.10.2022 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру через відсутність в позивача правовстановлюючих документів на спірне майно.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, поясненнями учасників справи і ними фактично не заперечуються.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності разом з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, спірні правовідносини щодо правового статусу квартири регулюються нормами КпШС України, оскільки вони виникли до 01 січня 2004 року.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Частинами першою та третьою статті 15 Закону України «Про власність» (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин - сплати пайових внесків за квартиру) визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Статтею 16 Закону України «Про власність» визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 6, 6-1 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися статтею 146 Житлового кодексу Української РСР, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 209/5027/14-ц (провадження № 61-12401св18) вказано, що «при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що після сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном.».

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 701/1390/19 (провадження № 61-18388св20) зазначено, що «при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК Української РСР, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховувати, зокрема те, що пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їхнім спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах».

При цьому, враховуючи, що правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року та те, що визначений у статті 549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 закінчився до 01 січня 2004 року, до вказаних спірних правовідносин спадкування підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР 1963 року.

За нормами ст.ст. 524, 525, 529, 548. 549 ЦК Української РСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не

змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця,

а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21

цього Кодексу.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в

рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки

(усиновителі) померлого.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з

застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Результат аналізу вище наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що кошти подружжя, як і інше майно, набуте у шлюбі, належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не спростовано відповідними доказами.

Встановивши, що спірна квартира була придбана (виплачена її вартість) ОСОБА_1 у період шлюбу з ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірна квартира відноситься до спільного майна подружжя, а позивач як спадкоємець померлої ОСОБА_3 за законом першої черги, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавця в строк і в порядку встановленому законом, успадкувала частину спірної квартири .

Доводи апеляційної скарги, що кооперативна квартира є власністю лише члена кооперативу, позивачем не доведено членство спадкоємця ОСОБА_3 в кооперативі «Жукове 19», а квартира придбана за особисті кошти відповідача слід відхилити.

Дані доводи суперечать нормам цивільного законодавства, правовим позиція Верховного Суду в аналогічних справах, а крім того апелянтом жодним чином не доведено придбання квартири під час перебування шлюбу з спадкодавцем лише за його особисті кошти.

Також суд відхиляє доводи апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду.

Згідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. ст. 71, 76 Цивільного кодексу в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Про порушення свого права на отримання Свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, реєстрації права власності на дану частку та відповідно отримання повного права розпорядження своєю власністю, що без реєстрації права власності неможливо, позивачка довідалася лише в 2022 році після відмови нотаріуса у видачі Свідоцтва.

Крім того, оскільки позивачка прийняла спадщину, вона їй належить з часу прийняття з моменту прийняття спадщини, а тому неможливість зареєструвати право власності на спадкове майно у вигляді квартири за обставин справи є триваючим порушенням прав позивачки.

При цьому позивачка зазначає, що звернулась до суду з позовом лише після того як батько став виганяти її з квартири, заперечуючи її права на дану квартиру і саме з цього часу її право власності на частину квартиру як спадкоємця, що прийняв спадщину, заперечується відповідачем і відповідно з цього часу порушуються її права.

З таких обставин відсутні підстави для застосування строку давності при вирішенні даного спору.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач не зверталась до суду з позовом про скасування Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на ім`я відповідача.

Судом беззаперечно встановлено, що спірна квартира на час смерті ОСОБА_3 була спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а тому визнання недійсним Свідоцтва про право власності на дану квартиру на ім`я ОСОБА_1 в даній справі не є необхідним і належним способом захисту порушеного права позивачка і є визнання за нею права власності в порядку спадкування на частку квартири після смерті матері.

При цьому як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на даний час в реєстрі право власності відповідача на спірну квартиру не зареєстровано.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на частину спірної квартири суд першої інстанції припустився помилки.

Так як зазначено вище відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР передбачав фактичне прийняття спадщини.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2020 року у справі № 631/1153/13-ц,; від 28 грудня 2022 року у справі № 448/754/18; від 31 жовтня 2023 року у справі № 344/7804/19.

Крім того в постановах Верховного Суду від 6 листопада 2023 року у справі № 369/4574/19 зазначено, що Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 на час смерті спадкодавця - ОСОБА_3 перебував з нею в зареєстрованому шлюбі та як чоловік спадкодавця є її спадкоємцем першої черги за законом.

На час смерті ОСОБА_3 її місце проживання та проживання відповідача ОСОБА_1 було зареєстровано за однією адресою: квартира АДРЕСА_2 , на даний час АДРЕСА_2 , яка є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: квартира АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач пояснила, що місце проживання відповідача зареєстровано в спірній квартир ще з 1980 року

Після смерті дружини - спадкодавця, відповідач продовжив певний час, за поясненнями позивача біля трьох місяців, проживати в спірній квартирі, користувався нею, тобто після смерті спадкодавця вчинив дії спадкоємця по управлінню і користуванню квартирою, яка в рівних частках належала подружжю ОСОБА_2 .

Враховуючи викладена, норми ЦК УРСР 1963 року, правові висновки Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - частиною квартира АДРЕСА_2 , на даний час АДРЕСА_2 , яка на праві спільної сумісної власності належала його дружині ОСОБА_3 .

За таких обставин позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 та як дочка та чоловік спадкодавця є її спадкоємцями першої черги за законом щодо 1/2 частини спірної квартири, а тому позивач ОСОБА_2 відповідно має право в порядку спадкування на частину спірної квартир (1/2/2), а не на частини як помилково зазначив суд першої інстанції.

При цьому частина спірної квартири належать відповідачу на підставі Свідоцтва про право власності на спірну квартиру, а 1/4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

З врахуванням викладеного рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права власності на частину квартири підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про визнання за позивачем права власності на частину даної квартири з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Романовим Василем Івановичем, задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2024 року

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова