Справа № 463/2953/23 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В.
Провадження № 22-ц/811/3047/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуАкціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.07.2012 у розмірі 44 792,11 грн, а також 2 684,00 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 12.07.2012, тим самим погодилася, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає Договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується, що вона проінформована про умови кредитування у банку, які були надані для ознайомлення у письмовій формі. Таким чином, банком на підставі Договору відкрито кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Тим самим банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та у межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту, а також здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Однак, відповідач не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов`язання за Договором не виконала. У зв`язку із зазначеними порушенням зобов`язань, у відповідача виник загальний розмір заборгованості, що станом на 20.03.2023 становить 44 792,11 грн, який підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк`до Лемейди А.С. про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржило АТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, так як суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов висловивши певним чином згоду на них. Вказує, що на підставі анкети-заяви відповідачеві відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт. У подальшому карта була перевипущена та відповідач отримала нові карти з продовженим строком дії. Відповідач після отримання перевипущених карт здійснила дії щодо проведення їх активації, користувалася перевипущеними картами, а також отримувала кредитні кошти. У виписні по руху коштів чітко прослідковується, що відповідач знімала кошти через банкомат, розраховувалася кредитною картою, поповнювала карту через термінали самообслуговування та інше. Всі ці операції підтверджують факт отримання кредитних карт та їх використання, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того, відповідач частково погашала наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. Отже, відповідач не лише отримала кредитну карту, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості. Також суд першої інстанції здійснив неправомірне порівняння суми заявленої позивачем до стягнення з відповідача заборгованості з сумою коштів внесених відповідачем на рахунок за час користування ним, оскільки ці суми мають різні складові та порядок їх обчислення, від чого висновок місцевого суду по справі неправомірний. Крім того, встановивши, що банк надав відповідачу саме кредит, а відповідач його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав вважати, що кошти які відповідач вносила на рахунок платіжних карток слід вважати, як повернення саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування, оскільки відповідач цього не заперечувала, а своїми діями підтвердила сплату відсотків за користування коштами банку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.07.2012 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПраватБанку, в якій вказала особисті дані та згідна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. При цьому ознайомилася та згідна, що Тарифи банку надані для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 16).

Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 3,0 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості та пеня ; кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 2,5 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості та пеня; кредитки «Універсальна сontract», у якій вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 1,7 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості та пеня; кредитки «Універсальна голд», у якій вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 2,5 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості та пеня. Вказаний витяг відповідачем не підписано (а.с.21).

З копії довідки АТ КБ «Приватбанк» без номеру та дати складення встановлено, що ОСОБА_1 , як клієнту АТ КБ «ПриватБанк», надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 від 06.08.2016, термін дії до 11/17, НОМЕР_2 від 22.05.2015, термін дії до 10/18, НОМЕР_3 від 11.01.2018, термін дії до 12/21 та 094075 від 16.06.2021, термін дії до 10/24 (а.с.15).

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» без номеру та дати складення вбачається, що за картковим рахунком НОМЕР_2 ОСОБА_1 22.02.2017 встановлено кредитний ліміт у розмірі 3 000,00 грн, який періодично змінювався, а саме з 09.08.2017 до 31.08.2018 збільшувався до суми 44 030,00 грн, а 05.11.2020 зменшено до 0.00 грн (а. с. 13-14).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 12.07.2012, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 20.03.2023 остання допустила загальний залишок заборгованості за наданим кредитом в розмірі 44 792,11 грн, з яких: 36 129,33 грн заборгованості за тілом кредиту, 36 129,33 грн за простроченим тілом кредиту, 8 662,78 грн заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 6-12).

З виписки за договором №б/н від 22.03.2023 вбачається активне використання коштів за картками НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_4 та НОМЕР_3 , починаючи із 09.07.2015 по 15.04.2019, та списання відсотків за користування кредитного ліміту починаючи з 01.05.2017 по 01.03.2023 (а.с. 57-66).

З витягу з Умов та правил вбачається, що такими закріплені терміни і поняття, права та обов`язки банку та клієнта, відповідальність сторін, умови використання кредитних карток, котрі не підписані сторонами (а.с.22-45)

Також, до матеріалів позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 16.06.2021, та містить інформацію про основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної річної процентної ставки, порядок повернення кредиту (а.с.17-20).

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що 12.07.2012 ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 22.05.2015 відповідачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 (термін дії 10/18), зазначений позивачем, як картковий рахунок на якому було встановлено кредитний ліміт.

Згідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 12.07.2012 відсоткова ставка не зазначена.

Суд першої інстанції прийшов до правильниї висновку про те, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019.

Зважаючи на те, що Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписана Лемейдою А.С. не містить істотних умов порядку та підстав нарахування та сплати відсотків за користування кредитним лімітом, інших доказів, котрі б свідчили про те що відповідач була належним чином повідомлена про умови отримання кредитних коштів, порядок їх використання, умови настання відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, позивачем не надано, у зв`язку із чим, останній не довів, що має обґрунтоване право вимагати від відповідача сплати нарахованого боргу у виді відсотків, тому суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за кредитним договором до задоволення не підлягають.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту, оскільки із змісту такого вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 01.07.2021 (а.с.20).

Разом з тим, зважаючи на те, що відповідач підписуючи Анкету Заяву погодилася на отримання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із чим отримала розрахункові банківські карти з наявним кредитним лімітом, що підтверджується, відповідними Довідками, що містяться в матеріалах справи, активно використовувала вказані кошти впродовж часу з 09.07.2015 по 15.04.2019, про що свідчать розрахунок заборгованості та виписка по договору, а тому позивач має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки за договором №б/н від 12.07.2012, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , відповідач активно використовувала кредитні кошти, надані позивачем до 15.04.2019 включно, та на той час допустила заборгованість за тілом кредиту в розмірі 62138,88 грн. Починаючи з 26.04.2019 до 20.03.2023 відповідач не вчинила жодних дій, котрі б свідчили про отримання коштів у кредит, оскільки у графі розрахунків заборгованості станом на 30.06.2019 та станом на 20.03.2023 «витрати клієнтом кредитних коштів» внесені відомості у виді 0,00, а у виписці до договору у графі «Деталі операції» відсутні дані про вчинення останньою розрахункових дій за рахунок кредитного ліміту.

Одночасно, як вбачається із вищевказаних документів, у період з 26.04.2019 до 01.03.2023, за картками № НОМЕР_4 та НОМЕР_3 здійснювалися фінансові операції у виді поповнення рахунку та списання відсотків, погашених за рахунок кредиту.

Зокрема, як встановлено судом, за період часу з 26.04.2019 по 01.03.2023 відповідачем на рахунки за номерами карти НОМЕР_4 , НОМЕР_3 внесено грошові кошти у розмірі 91 306,86 грн на погашення заборгованості, а позивачем за вищевказаний період часу збільшено розмір тіла кредиту за рахунок списання відсотків на загальну суму 48420,81 грн.

З моменту останнього факту отримання відповідачем кредитних коштів (15.04.2019) була допущена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 62138,88 грн, та відповідно з того часу відповідач повернула на рахунки банку 91 306,86 грн, що свідчить про наявність погашеної заборгованості. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про те, що позивачем не доведено наявність заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині також до задоволення не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 01.03.2024

Головуючий

Судді