Ухвала

12 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 522/6699/19

провадження № 61-4306ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати наказ Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (далі - ДП «Одеський морський торговельний порт») від 19 березня 2019 року № 99кз-1 про припинення трудового договору, поновити його на посаді помічника начальника служби флоту ДП «Одеський морський торговельний порт»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 3 000 000,00 грн.

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 12 жовтня 2022 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував наказ ДП «Одеський морський торговельний порт» від 19 березня 2019 року № 99к 3-1 «Про припинення трудового договору». Поновив ОСОБА_1 на посаді помічника начальника служби флоту ДП «Одеський морський торговельний порт». Стягнув з ДП «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 березня 2019 року до 12 жовтня 2022 року у розмірі 390 429,04 грн без урахування (утримання) податків і зборів й інших обов`язкових платежів. Стягнув з ДП «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Одеський апеляційний суд постановою від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Апеляційну скаргу ДП «Одеський морський торговельний порт» задовольнив частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

21 березня 2024 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду постанову Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у цій справі.

Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до пунктів 2, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами віднесено до основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

За приписами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок про те, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання одними учасниками судового процесу нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 використовує образливі висловлювання, які є недопустимими під час написання ділових документів, виходять за межі нормальної, коректної та легітимної критики, відображають зневажливе ставлення до судової гілки влади, а також надають особисту характеристику суддям, оцінку їхній професійній діяльності, що неприпустимо при оформленні касаційної скарги.

Зокрема, заявник використовує в тексті скарги такі образливі висловлювання: «…внаслідок засилля корупції та посадової організованої злочинності, які опанували суди…», «…замовне корупційне кривосуддя…», «…в Одеських занадто корумпованих судах протягом останнього десятиріччя проводять низку цинічних і антиправових експериментів з виходами на порошенківський Верхсуд, на предмет запровадження непереборної сили і всевладдя суддівської корупції через протягування замовних справ…», «…ганебного явища суддівський тандем Громіка-Дрішлюка в Одеському апеляційному суді…», «… вкравши три тижня з терміну на касаційне оскарження їхнього ганебного рішення з цинічно перекрученою суттю спірних правовідносин…», «…зафіксований авторами абсурдного змісту їхнього недолугого тексту паперовим розміром.. зайвий раз свідчить намагання замовників відволікти увагу читачів від реальної корупційної суті цієї постанови апеляційної інстанції від 20 лютого 2024 року…», «…багаторічної корупційної системи взаємозв`язків портової мафії і судової системи сучасної України…», «…блюзнірські проведене 20.02.2024 р. судове засідання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 …. ще раз свідчить, що хибно змонтоване корупційне судочинство проводилося лише задля виконання злочинного замовлення відповідачів…», «...суддівські махінатори…», «…занадто посадових злочинів накопилося між портовою мафією морських портів України і занадто корумпованими суддями на усіх рівнях судової влади сучасної України…», «…занадто величезний обсяг баластних тверджень різного словоблудія, розміщеного на двадцять одній сторінці тексту оскарженої постанови…», «…така глибоко-криміногенна суті взаємовідносин фігурантів портової галузі з занадто корумпованим суддівством Одеси…», «…вказаний суддівський тандем так й не спромігся назвати, захаращивши усі 21 сторінки постанови вигадками і словоблудіями на захист удових беззаконь на виконання злочинних замовлень відповідачів…», «про брутальну організовану злочинну діяльність судді України з багаторічними осередками із злочинними середовищами, по типу даної глибоко криміногенної ситуації у морських портах і в судах розтрощеної України…», «…апеляцію відповідачі-правопорушників 20.02.2024 р. вказаний одіозний суддівський тандем буцімто «розглянув» в режимі злочинного замовлення та завідомо незаконно задовольнив…».

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, Верховний Суд визнає подання ОСОБА_1 касаційної скарги в такій редакції виявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку із чим касаційна скарга підлягає поверненню заявникам.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 43, 44, 260, 263, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев