Провадження № 2/643/1087/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та стягнення

аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

21.12.2023 року ОСОБА_1 (далі Позивачка) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), відповідно до змісту якого просить суд:

- змінити розмір частки аліментів, що припадає на молодшу дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набуття повноліття старшою дитиною ОСОБА_4 з 1/6 на 1/4 частку, що стягувалися з Відповідача на користь Позивачки на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття;

- стягнути з Відповідача аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з моменту подання позову і до досягнення нею 23-х років за умови продовження нею навчання.

Крім того, Позивачка просить суд стягнути з Відповідача на свою користь витрати на перекладача офіційних документів (доказів) в розмірі 4 220, 00 грн., а також витрати, пов`язані з судовим розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу) у розмірі 7 500, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивачка посилається на те, що вона перебувала з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2017 році шлюб між сторонами було розірвано у судовому порядку.

Враховуючи той факт, що Відповідач вважає: «дитині потрібно заслужити якісь привілеї (подарунок, гроші на відпочинок, спілкування з батьком та інше)», а також навіть не зателефонував і не привітав з повноліттям ОСОБА_5 , не намагався будь-яким чином підтримувати власних дітей, Позивачка була вимушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Відповідача аліментів на утриманні дітей.

25.02.2019 року Московським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення з Відповідача на користь Позивачки аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.01.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

У зв`язку з початком військової агресії російської федерації та повномасштабним вторгненням збройних сил російської федерації на територію України, Позивачка разом з дітьми була вимушена покинути територію України і наразі мешкає у місті Абердині у Шотландії. Однак незважаючи на це діти продовжують навчатися, хоча це і коштує великих грошей.

Старша донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 досягла повноліття, і наразі продовжує навчатися у НЕСКОЛ коледжі на денній формі навчання. Молодша донька ОСОБА_6 навчається у 6 класі Кварихил школи в Абердині, одночасно продовжуючи навчання також і в українській школі.

Обидві доньки навчаються онлайн додатково англійській мові. Мірра із вчителькою з України приватно онлайн двічі на тиждень (380 грн. кожен урок та в місяць приблизно 3 040, 00 грн. в залежності від кількості днів місяця), а ОСОБА_7 займається в школі Англійської мови двічі на тиждень «Инглиш дом», вартість кожного уроку складає 310 грн. (в місяць приблизно 2 480, 00 грн. в залежності від кількості днів місяця).

Також молодша донька відвідує басейн, а старша спортивний зал.

Після прибуття до ОСОБА_8 у зв`язку зі зміною клімату діти хворіли понад 11 разів за останній рік, внаслідок чого у Позивачки виникла необхідність у вивезенні дітей на два тижні до Туреччини на оздоровлення.

Крім того, під час перебування у навчальних закладах діти там харчуються, а вартість повноцінного обіду у коледжі складає біля 7-8 фунтів стерлінгів (приблизно 350 грн.).

До того ж, є потреба у одязі, оскільки молодша донька росте та в неї кожен сезон змінюється розмір одягу та взуття.

Окрім вищевказаних витрат Позивачка також сплачує комунальні послуги за квартиру у м. Харкові, а також орендну плату за будинок у ОСОБА_8 у розмірі 100, 40 фунтів за тиждень та комунальні платежі у вигляді Кансил таксу (постачання води, водовідведення та вивезення сміття) у розмірі 150 фунтів на місяць та рахунки за світло та газове опалення приблизно 47 фунтів на місяць не в зимовий період.

Оскільки Позивачка не має можливості перебуваючи у Шотландії навчатися за освітою юриста та вимушена навчатися у НЕСКОЛ коледжі на денній формі навчання, повноцінно утримувати дітей вона не має можливості. Незважаючи на це Позивачка на вихідних миє посуд у ресторані задля того, щоб забезпечувати дітей.

Однак розміру аліментів, які сплачує Відповідач, не вистачає навіть на харчування та одяг дітям, не кажучи вже про оплату додаткових занять англійською мовою, купівлю підручників, канцелярського приладдя, витрат на інтернет, мобільний зв`язок та лікування. Лікування зубів дітям складало 770 фунтів стерлінгів за три місяці, а на наступні три місяці заплановано лікування ще на суму понад 700 фунтів стерлінгів.

Відповідач, при цьому, всіляко намагається уникнути фінансової підтримки своїх дітей, хоча інших осіб на утриманні не має, працює на посаді голови суду та згідно з оприлюдненої на сайті НАЗК декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, має у власності трикімнатну квартиру у АДРЕСА_1 , автомобіль «Kia Sorrento», готівкові кошти а також кошти, розміщені на банківських рахунках у розмірі понад 130 000, 00 грн. та понад 15 000, 00 доларів США. При цьому, при сплаті аліментів з 2019 року по 2023 рік Відповідач ще мав можливість набувати у власність об`єкти нерухомості.

Позивачка та діти не мають у своїй власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна.

З моменту стягнення з Відповідача аліментів його майновий та сімейний стан змінився, оскільки Відповідач одружився і його дружина згідно з оприлюдненої на сайті НАЗК декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у 2020 році отримала заробітну плату у розмірі понад 1 000 000, 00 грн., а на її банківських рахунках розміщені грошові кошти у розмірі понад 40 000, 00 доларів США та 10 000, 00 Євро.

Також Відповідач та його дружина отримують доходи від своїх вкладів у банках.

Наведені обставини свідчать про покращення матеріального стану Відповідача, оскільки заробітна плата та доходи його дружини належать їм на праві спільної сумісної власності відповідно до ст. 61 СК України.

ІІ. Стислий зміст заперечень відповідача.

24.01.2024 року до суду надійшов поданий Відповідачем 08.01.2024 року відзив на позов, відповідно до змісту якого Відповідач вказує на те, що у жовтні 2023 року Позивачка звернулася до нього з пропозицією добровільно (у позасудовому порядку) сплачувати аліменти на утримання старшої доньки ОСОБА_9 після досягнення нею повноліття шляхом перерахування коштів на картку доньки, однак вони не змогли узгодити розмір аліментів. У зв`язку з цим Відповідач запропонував Позивачці подати позов до суду. При цьому Відповідач зазначає, що він завжди намагався надавати необхідну фінансову допомогу своїм дітям, і після припинення шлюбу з Позивачкою Відповідач з квітня 2017 року по березень 2019 року регулярно перераховував Позивачці грошові кошти (близько 131 270, 00 грн.). Крім того, на підставі виданого Московським районним судом м. Харкова у лютому 2019 року судового наказу, з Відповідача було стягнуто на користь Позивачки аліменти у загальному розмірі 1 350 000, 00 грн., або близько 42 000, 00 доларів США. Таким чином, у Відповідача були очікування, що отримуючи такий значний розмір аліментів Позивачка зможе заощадити частину з них на навчання дітей у вищих закладах, щоб діти могли отримати добру освіту.

Крім того, після розірвання шлюбу Відповідач залишив у користування Позивачці та дітей належну йому квартиру у м. Харкові, а також віддав їй свій депозит у банку у розмірі 2 000, 00 доларів США.

У березні 2017 року забравши всю побутову техніку та інші речі, які Позивачка вважала необхідними, вона переїхала з дітьми проживати у належну Відповідачеві квартиру у м. Харкові, а Відповідач оплатив всі пов`язані з перевезенням витрати.

Незважаючи на окреме проживання Відповідач постійно спілкувався з дітьми та приїжджав до них у м. Харків, вітав їх зі святами та завжди підтримував з ними телефонний зв`язок. З жовтня 2023 року спілкування між Відповідачем та старшою донькою ОСОБА_10 було перервано, оскільки вона нагрубила Відповідачу через те, що Позивачка дала їй прочитати переписку між сторонами та розповіла про те, що Відповідач начебто має намір зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_9 .

Викладені у позовній заяві доводи Позивачки про те, що дитина має заслужити якісь привілеї (подарунок, гроші на відпочинок, спілкування з батьком тощо) Відповідач категорично заперечує, оскільки він так не вважає і ніколи так не говорив.

При цьому, стверджуючи про те, що діти перебувають на повному утриманні Позивачки, нею не надано жодних документів про свої доходи та заощадження як в Україні, так і за кордоном, за той час, коли діти залишилися з нею з 2017 року. До 2022 року Позивачка займалася адвокатською діяльністю та отримала спадщину після смерті батька, а у 2022 році з дітьми виїхала до Німеччини, де отримувала безоплатне житло та грошову допомогу на себе та дітей, а потім виїхала до Великої Британії, де отримує грошову допомогу на себе та молодшу доньку ОСОБА_6 .

Також Позивачка вказує на те, що вивозила дітей на оздоровлення до Туреччини, проте не зазначила що у серпні 2023 року їздила з дітьми «на оздоровлення» до ОСОБА_11 (Іспанія). Вказані обставини свідчать про те, що Позивачка любить відпочивати декілька разів на рік в різних країнах, що є несумісним з її доводами про скрутне фінансове становище та спростовує аргументи Позивачки про те, що аліментів не вистачає навіть на харчування та одяг дітям.

Стосовно доводів Позивачки про те, що вона була вимушена сплачувати комунальні послуги за квартиру у м. Харкові Відповідач зазначає, що під час спілкування з Позивачкою в листопаді 2023 року, вона повідомила Відповідача про те, що у квартирі проживає жінка, яка сплачує Позивачці орендну плату. Ця розмова відбувалася в такому контексті, що Позивачка переконувала Відповідача продати цю квартиру та віддати Позивачці грошові кошти, адже вона хоче придбати житло у ОСОБА_8 . Після відмови Відповідача Позивачка у грудні 2023 року повідомила матір Відповідача про те, що квартира їй більше не потрібна, орендар виїхала з квартири, всі речі та побутова техніка вивезені, квартира пуста. Сплачувати заборгованість за комунальні послуги за листопад 2023 року Позивачка відмовилася, як і відмовилася знятися з реєстрації місця проживання у квартирі Відповідача. 27.12.2023 року Відповідач отримав через «Нову пошту» ключі від квартири, після чого погасив заборгованість за комунальні послуги за цю квартиру. Це не відноситься до предмета спору, однак Відповідач вимушений спростувати доводи Позивачки про її додаткові витрати щодо оплати комунальних послуг за квартиру Відповідача.

Також Відповідач зазначає, що доходи його дружини не підлягають оцінці та врахуванню, адже його дружина не має ніякого стосунку до Позивачки та дочок, і не несе жодних обов`язків щодо їх утримання. Натомість, Позивачка несе такі ж самі обов`язки щодо утримання дочок, як і Відповідач, однак про свої доходи та заощадження Позивачка не зазначає.

Відповідач зауважує, що Позивачка має працездатний вік, не має інвалідності і може працювати вдень, і за бажанням, навчатися ввечері, наприклад. Або ж йти працювати та не навчатись, якщо навчання здійснюється нею проти її бажання.

Посилання Позивачки щодо заощаджень або витрат на купівлю частини нерухомості Відповідач вважає недоречними та неналежними, адже всі його витрати здійснені після вирахування аліментів з його доходів і Позивачка не має жодних прав на це майно.

За таких обставин Відповідач вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів на утримання молодшої доньки ОСОБА_6 немає, він сплачує аліменти в достатньому розмірі - 1/6 частина заробітку. Розмір аліментів є більш ніж необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Більш того, коли Позивачка отримала судовий наказ Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2019, вона отримувала аліменти на утримання ОСОБА_6 в середньому розмірі близько 5 500, 00 грн., а зараз отримує мінімально 12 500, 00 грн. Тобто, розмір аліментів збільшився відносно дати винесення судового рішення.

Крім того, Відповідач просить суд врахувати, що у нього є батьки непрацездатного - пенсійного віку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким також потрібна допомога Відповідача.

Також, Відповідач має допомагати, сплачуючи аліменти, старшій дочці ОСОБА_9 у зв`язку з її навчанням, і просить врахувати, що згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Щодо стягнення аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_5 , то Відповідач в цій частині позовні вимоги визнає частково у розмірі 4 000, 00 грн., оскільки донька безкоштовно навчається у коледжі, отримує там стипендію більше 100 фунтів, і в разі її бажання мати більший рівень матеріального забезпечення, вона має знайти роботу (підробіток) для поліпшення свого матеріального стану.

Стосовно стягнення судових витрат Відповідач просить врахувати, що справа про стягнення аліментів відноситься до категорії нескладних справ, зміст позовної заяви звівся до маніпулятивної спроби спотворення його образу як батька, намаганні ввести суд в оману щодо обставин його підтримки дітей, і він був змушений спростовувати аргументи представника та Позивачки, які взагалі не відносяться до предмету позову. Позивачка могла визнати його належний вклад в утриманні спільних дітей і більш нейтрально викладати обставини їх відносин, натомість обрала викласти обставини неправдиво, підвищуючи рівень емоційної конфліктності та негативної психологічної напруги у відносинах між Відповідачем, Позивачкою та дочками. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Заявлені до стягнення адвокатські витрати не відповідають критеріям розумності, співмірності, а тому Відповідач просить суд зменшити їх до 500, 00 грн.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, Відповідач просить покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ІІІ. Рух справи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2023 відкрито провадження у справі № 643/13491/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 22.01.2024 року.

11.01.2024 року представником Позивачки подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої вказує на те, що квартира у м. Харкові є спільно нажитим майном подружжя, які на час її набуття проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Грошові кошти, які Відповідач начебто передав Позивачці, були нажиті у шлюбі, а при їх передачі Відповідач утримав 600 доларів США за те, що дозволив проживати Позивачці разом з дітьми у своїй квартирі. Жодних коштів за переїзд Позивачки до м. Харкова Відповідач не сплачував, і саме Позивачка оплатила свій переїзд з Чернігівської області до м. Харкова. Обставини поділу майна між подружжям взагалі були іншими. Також Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження надання допомоги своїм батькам, які, при цьому, успішно займаються вже понад двадцять років підприємницькою діяльністю, отримують пенсію за віком, не платять податків як такі, що перебувають на пенсійному обліку. При цьому, батьки Відповідача мають у власності два будинки та два автомобіля, а також батько відповідача має спорядження для риболовної охоти на величезні суми грошей, моторні човни та коштовні вудочки та інші снасті для риболовлі, що приносили непогані заробітки батькам Відповідача.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.01.2024 року розгляд справи відкладено на 26.02.2024 року.

Позивачка у судове засідання 26.02.2024 року не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника.

У судове засідання 26.02.2024 року Відповідач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його часті. При цьому Відповідач зазначив, що викладені у відзив на позов доводи Позивачки майже не відповідають реальності та суперечать фактам, логіці та вочевидь не стосуються предмета доказування, а інтерпретація подій Позивачкою це її суб`єктивне, спотворене образою бачення і мислення щодо минулого, приправлене почуттям помсти, та направлене на намір одноособово контролювати життя їх спільних дочок, нівелюючи роль Відповідача в їхньому житті, навіть шляхом повного руйнування зв`язків між Відповідачем та дочками. Також Відповідач додав, що у січні 2024 року він приїхав до належній йому на праві власності квартири у м. Харкові, де зареєстровані Позивачка та діти, і побачив що квартира знаходиться у непридатному для проживання стані, оскільки відсутні меблі, покриття на підлозі, міжкімнатні двері з коробками, видалені електричний щиток та вся сантехніка. Таким чином Позивачка з мотивів помсти зруйнувала інтер`єр житла. Саме батьки Відповідача самостійно погасили вартість цієї квартири, про що відомо Позивачці і про що є відповідні квитанції. Раніше Відповідач повідомляв матері, що передасть цю квартиру батькам в управління, щоб вони могли здавати її в оренду та отримувати доплату до своїх мінімальних пенсій, однак тепер це неможливо без значних витрат на ремонт.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

18.07.2007 року сторони уклали шлюб, який було розірвано заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 04.04.2017 у справі № 745/119/17.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 06.01.2006 та серії НОМЕР_2 від 23.04.2013.

Після розірвання шлюбу Позивачка разом з дітьми були зареєстровані та проживали у належній Відповідачу квартирі АДРЕСА_2 , що не спростовується сторонами.

25.02.2019 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ у справі № 643/357/19, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.01.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 старша донька сторін ОСОБА_7 досягла повноліття, відтак стягнення з Відповідача аліментів на її утримання припинилося, а розмір аліментів на молодшу доньку ОСОБА_6 складає 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу) Відповідача.

Після початку повномасштабного вторгнення Позивачка разом з дітьми покинула територію України і наразі вони проживають у ОСОБА_8 в місті Абердін в рамках Української суперспонсорської схеми «Дім для українців» Уряду Шотландії, де їм надається інтеграційна підтримка (довідка міської ради м. Абердин від 01.12.2023).

Відповідно до укладеного з Позивачкою Договору про оренду житла від 18.05.2023 вартість орендної плати складає 100, 40 фунтів стерлінгів щотижня.

Згідно з наявної в матеріалах справи довідки від 05.12.2023 Північно-східного шотландського коледжу старша донька ОСОБА_7 зарахована на денну форму навчання на програму Вищого національного диплому «Соціальні науки» - перший курс у Північно-східному шотландському коледжі на 2023/2024 навчальний рік. Цей курс розпочався 28.08.2023 року і має завершитися 21.06.2024 року.

При цьому, ОСОБА_7 проходить навчання в онлайн-школі англійської мови «EnglishDom», і нею були внесені оплати: 27.01.2023 пакет «50 занять з локальним викладачем» в сумі 382,5 доларів США; 30.10.2023 пакет «50 занять з локальним викладачем» в сумі 440 доларів США (Довідка № 394 від 11.12.2023).

V. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору.

Щодо позовних вимог про зміну розміру частки аліментів, що припадає на молодшу доньку ОСОБА_6 після набуття повноліття старшою донькою ОСОБА_10 з 1/6 частки на 1/4 частку, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами для зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Отже, якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 і ця судова практика є незмінною.

Обґрунтовуючи необхідність зміни розміру аліментів на молодшу доньку ОСОБА_6 з 1/6 до 1/4 частки, Позивачка посилається на те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф та її військовою агресією проти України вона разом з доньками була вимушена покинути територію України і наразі проживає у ОСОБА_8 , проте у зв`язку з високим рівнем життя у цій країні, збільшенням витрат на продукти харчування, одяг, оплату проживання, лікування та навчання дітей (див. розділ І цього рішення), їй не вистачає тих коштів, які сплачує Відповідач в якості аліментів.

Оцінивши аргументи Позивачки та надані на їх підтвердження докази суд зазначає наступне.

Чинним законодавством України гарантовано її громадянам вільний вибір місця проживання. Відтак, позивачка самостійно обрала країну проживання ОСОБА_8 з високим рівнем життя, вищими цінами на проживання, харчування та лікування аніж в Україні.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум - це вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення їі життєдіяльності.

З аналізу положень ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання про розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд враховує рівень життя саме в Україні.

При цьому, положення СК України не містять норм, які б дозволяли враховувати при визначенні розміру аліментів рівень життя в іноземній держави.

Відтак, сама по собі зміна Позивачкою разом з дітьми країни проживання, для існування в якій необхідно витрачати значно більше коштів, не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів на молодшу доньку ОСОБА_6 .

За таких обставин, надані Позивачкою Договір про оренду житла від 18.05.2023 року, рахунок на сплату муніципального податку від 27.06.2023, рахунки від 14.11.2023, 04.12.2023 стоматологічної клініки про надання старшій доньці ОСОБА_9 та молодшій доньці ОСОБА_6 стоматологічних послуг, чеки про вартість продуктів харчування у мережі магазинів «ALDI» та довідки про вартість уроків англійської мови в онлайн-школі «EnglishDom» в якості доказів на підтвердження необхідності збільшення розміру аліментів судом до уваги не приймаються, оскільки вони не свідчать про наявність підстав для збільшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 .

Крім того, суд враховує право Позивачки на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в порядку ст. 185 СК України.

Також суд звертає увагу на те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків.

Водночас, Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що вона з дітьми не отримують фінансову допомогу від країни, в якій вони отримали тимчасовий захист.

З доводів Позивачки вбачається, що вона працює у вихідні дні миючи посуд у ресторані задля того, щоб підтримувати фінансову стабільність та забезпечити навчання дітей, а відтак і отримує за цю роботу заробітну плату, розмір якої вона не зазначає.

При цьому той факт, що перебуваючи у Шотландії Позивачка не має можливості працювати за спеціальністю не є тією обставиною, з якою положення СК України пов`язують можливість збільшення розміру аліментів.

Дослідивши відомості Декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які подані Відповідачем за 2020, 2021, 2022 роки, а також довідки ТУ ДСА в Чернігівській області про доходи Відповідача, Суд зазначає, що його доходи дійсно збільшилися.

Разом з цим, доводи Позивачки про збільшення доходів Відповідача у даному конкретному випадку не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів на молодшу доньку ОСОБА_6 , оскільки відповідно до судового наказу Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 у справі № 643/357/19 з Відповідача стягуються аліменти саме у частці від його доходів, а не у твердій грошовій сумі. Відтак, пропорційно збільшенню доходів Відповідача збільшується і сума аліментів, які стягуються з нього на утримання доньки ОСОБА_6 . На переконання Суду такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Аргументи Позивачки з приводу того, що у зв`язку зі зміною клімату діти почали часто хворіти і вона їх вивозила до Туреччини на оздоровлення суд до уваги не приймає, оскільки Позивачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження такого погіршення стану здоров`я дітей, внаслідок якого раніше визначений судом розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дітей.

Також Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що виїзд до Туреччини для оздоровлення дітей здійснювався на підставі відповідних лікарських призначень, тобто був зумовлений лікарським направленням на оздоровлення.

При цьому суд зазначає, що не є підставою для збільшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 той факт, що Відповідач одружився і його дружина отримує заробітну плату понад 1 000 000, 00 грн. на рік та має на рахунках у банку значну суму грошових коштів, оскільки доходи дружини Відповідача не відносяться до тих доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на дітей згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Крім того судом враховано, що Позивачкою ініційовано питання про стягнення аліментів на утримання старшої доньки ОСОБА_9 , яка продовжує навчання, тобто молодша донька ОСОБА_6 є не єдиною особою, яку Відповідач зобов`язаний утримувати відповідно до вимог СК України.

Підсумовуючи вищевикладене Суд зазначає, що наведені Позивачкою обставини не підставами, з якими закон пов`язує можливість збільшення розміру аліментів, а відтак відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_9 , яка продовжує навчання, Суд зазначає наступне.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як на тому наголошено у постановах Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 337/642/22, від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Стягнення з батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У даній справі Судом установлено, що повнолітня донька сторін ОСОБА_7 , не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Вирішуючи питання щодо спроможності Відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітню доньку ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали Відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітньої доньки.

Відповідач, окрім своїх дітей, інших осіб на утриманні не має, працює головою суду, отримує стабільний дохід, має у власності 2 об`єкти нерухомого майна (квартиру у м. Харкові та АДРЕСА_1 ), автомобіль а також грошові кошти, розміщені на банківських рахунках, а відтак має можливість сплачувати аліменти на утримання старшої доньки ОСОБА_9 .

Разом з цим, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з Відповідача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_9 , яка продовжує навчання, Суд враховує, що з Відповідача також стягуються аліменти на утримання молодшої доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), і у випадку задоволення позову про стягнення аліментів у визначеному Позивачкою розмірі, з Відповідача буде стягуватися майже половина його доходу.

При цьому, Суд не може погодитися з доводами Відповідача щодо стягнення аліментів у розмірі 4 000, 00 грн., оскільки на переконання Суду такий розмір не зможе забезпечити гідний рівень життя дитини та не відповідає дійсним потребам доньки ОСОБА_9 .

Суд не приймає до уваги аргументи Відповідача в частині того, що в разі бажання ОСОБА_9 мати більший рівень матеріального забезпечення, вона має знайти роботу (підробіток) для поліпшення свого матеріального стану, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати дітей, що продовжують навчатися, що узгоджується із вказаними вище позиціями Верховного Суду, які викладені у постановах від 22.11.2023 у справі № 337/642/22, від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20.

Аргументи Відповідача про наявність на його утриманні батьків непрацездатного віку Суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки Відповідачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження того, що його батьки дійсно потребують матеріальної допомоги і Відповідач таку допомогу надає. До того ж, матеріальне забезпечення матері та батька Відповідача як пенсіонерів гарантоване державою.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається Позивачка як на підставу своїх позовних вимог, а Відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень ст. 182 СК України, а також засад розумності і справедливості, Суд дійшов висновку, що вимоги Позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, підлягають частковому задоволенню, та стягує з Відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_9 у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) Відповідача.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються Судом, оскільки вони жодним чином не входять до предмету доказування у даній справі, а з огляду на встановлені фактичні обставини справи Суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно з ч. 1 ст. 191, 201 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

VІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки Позивачка при подачі позову звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», з Відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно задоволеній частині позову.

Що стосується вимог позивача про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500, 00 грн., Суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини(ст. 30 зазначеного Закону).

Також згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката Позивачкою надано:

-договір № 1/0108 від 15.12.2023, укладений між Позивачкою та адвокатом Чубенко С.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХВ № 002336);

-акт приймання-передачі наданих послуг від 19.01.2024, згідно якого адвокатом були надані наступні послуги: збір доказової бази до позовної заяви; підготовка та супровід офіційного перекладу документів під позовну заяву; подання адвокатських запитів; подання запитів та отримання відповідей з безкоштовних баз даних інформації щодо відповідача; подання запитів та отримання відповідей з платних сервісів інформації щодо власності позивача та відповідача; підготовка позовної заяви; подання позовної заяви; обробка відзиву на позовну заяву, підготовка заперечення на відзив; підготовка клопотання про залучення в якості доказів; подання заперечення до суду; подання клопотання про залучення в якості доказів; направлення відповідачу екземпляру заперечення на відзив та клопотання про залучення в якості доказів. Загальна вартість наданих послуг складає 10 000, 00 грн. без ПДВ.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З огляду на вищевикладене, враховуючи категорію та складність справи, яка є нескладною та відноситься до малозначних, оцінивши обсяг виконаної адвокатом роботи, який визначено в Акті приймання-передачі наданих послуг від 19.01.2024, з урахуванням принципів співмірності, критеріїв реальності адвокатських витрат, критеріїв розумності їхнього розміру, а також з огляду на часткове задоволення позовних вимог, Суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивачки витрат на правову допомогу у розмірі 2 100, 00 грн.

Що стосується вимог Позивачки про стягнення з Відповідача судових витрат на переклад у розмірі 4 220, 00 грн., Суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

При зверненні до суду з даним позовом Позивачка звернулась до Центру перекладів «Експерт» для здійснення перекладу доданих до позовної заяви в якості письмових доказів документів, виданих на території іноземної держави, і згідно квитанції № 3065714 від 18.12.2023 вартість перекладу складає 4 220, 00 грн., які в силу приписів ст. 141 ЦПК підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеній частині позову у розмірі 1 266, 00 грн.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 21.12.2023 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп. та витрати на переклад у розмірі 1 266 (одну тисячу двісті шістдесят шість) грн. 00 коп.

5. Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовій збір у розмірі 322 (триста двадцять дві) грн. 08 коп.

6. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).

8. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Повне рішення складено та підписано 04.03.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко