Справа № 509/4917/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/4917/23 за позовною заявою Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

Авангардівська селищна рада Одеського району Одеської області в особі селищного голови звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовна заява обґрунтована тим, що на території Авангардівської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області у родині ОСОБА_3 проживає її неповнолітня правнука ОСОБА_1 , яка потребує додаткового захисту з боку держави.

У родині ОСОБА_3 виховується сестра ОСОБА_1 - малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради від 20 липня 2022 року № 184 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради від 20 липня 2022 року № 187 ОСОБА_3 призначена опікуном малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дітей ОСОБА_6 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, батько неповнолітньої ОСОБА_1 є громадянином Грузії, відомості про його місцезнаходження відсутні.

Зі слів ОСОБА_1 вона не пам`ятає свого батька, її виховувала мати разом із прабабусею. Неповнолітня виявила бажання у подальшому проживати з прабабусею ОСОБА_3 на правах підопічної.

Батько ОСОБА_1 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, протягом останніх чотирьох років не спілкується з дитиною. Інформація щодо батька ОСОБА_1 у прабабусі - ОСОБА_3 , та в Службі у справах дітей Авангардівської селищної ради відсутня.

Протягом тривалого часу неповнолітню ОСОБА_1 виховує та утримує її прабабуся ОСОБА_3 .

Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (громадянин Грузії), тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні доньки, не спілкується та не утримує дитину, чим порушує вимоги чинного законодавства України у частині обов`язку батьків щодо виховання та розвитку дитини, злісно порушує вимоги статей 150-155 Сімейного кодексу України.

В зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.09.2023 року відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання

Ухвалою суду від 12.12.2023 року закрито підготовче провадження по справі ,призначено судовий розгляд.

В судове засідання представник позивача будучи повідомленим належним чином не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся судом належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Причини неявки суду невідомі, заяв, клопотань чи відзиву до суду не надходило.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву відповідно до змісту якої просила розглядати справу за її відсутності та винести рішення на розсуд суду. До заяви долучила завірену копію паспорту.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам.

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Одеса народилася ОСОБА_1 . Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 батько дитини громадянин Грузії ОСОБА_2 , мати громадянка України ОСОБА_6 .

Мати дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, що підтверджено висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 15 грудня 2022 року № 271, виданим комунальним некомерційним підприємством «Авангардівська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини» Авангардівської селищної ради.

Батько неповнолітньої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Грузії, відомості про його місцезнаходження відсутні, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в службі у справах дітей Авангардівської селищної ради згідно з наказом від 23 травня 2023 року № 64.

Відповідно до Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», пункту 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тимчасово влаштована на виховання до прабабусі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до вирішення питання постійного влаштування дитини (наказ Служби у справах дітей Авангардівської селищної ради від 23 травня 2023 року № 65), та проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

У родині ОСОБА_3 виховується сестра ОСОБА_1 - малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради від 20 липня 2022 року № 184 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради від 20 липня 2022 року № 187 ОСОБА_3 призначена опікуном малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мати дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, що підтверджено висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 15 грудня 2022 року № 271, виданим комунальним некомерційним підприємством «Авангардівська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини» Авангардівської селищної ради.

Батько ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Грузії, відомості про його місцезнаходження відсутні, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (громадянин Грузії) проживає окремо від дитини, тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні доньки. Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 11 лютого 2023 року № 3, виданим Біляївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відомості про батька ОСОБА_1 внесені до актового запису про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 з одночасним зміненням прізвища дитини з ОСОБА_5 на ОСОБА_9 за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (заява про встановлення батьківства від 09 квітня 2009 року № 2), (копія витягу додається). Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини.

Згідно з відомостями, вказаними у зазначеному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, місце проживання батька - АДРЕСА_1 . Службою у справах дітей Авангардівської селищної ради встановлено, що на теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не мешкає за вказаною адресою.

Протягом тривалого часу неповнолітню ОСОБА_1 виховує та утримує її прабабуся ОСОБА_3 .

Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (громадянин Грузії), тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні доньки, не спілкується та не утримує дитину, чим порушує вимоги чинного законодавства України у частині обов`язку батьків щодо виховання та розвитку дитини, злісно порушує вимоги статей 150-155 Сімейного кодексу України.

До служби у справах дітей з питання повернення їй на виховання малолітньої доньки батько не звертався.

Згідно висновку органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради № 01-596 від 07.08.2023 року. виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, Служба у справах дітей Авангардівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 відносно доньки ОСОБА_1 .

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвиту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:

Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Згідно з наданими позивачем доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом також враховано, що відповідач, без позбавлення її батьківських прав відповідних позитивних висновків не зробила, і надалі продовжує ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітньої дитини ОСОБА_1 , що повністю відповідає інтересам дитини.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України).

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини. Мати дитини позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав підтримала.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Позивач просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини в розмірі частини її заробітку (доходу ) до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Відповідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Враховуючи те, що батько дитини добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд задовольняє позовну вимогу та стягує аліменти на утримання дитини на користь законного представника - ОСОБА_3 , в розмірі заявленому позивачем.

Стосовно вимоги стягнення аліментів на період навчання суд зазначає що така вимога є передчасною, та з такою вимогою ОСОБА_1 або ж її законний представник зможуть звернутися після досягнення дитиною повноліття та продовження навчання.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору за дві вимоги немайнового характеру необхідно стягнути із відповідача у дохід держави.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянина Грузії, батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в дохід держави судовий збір у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено13.02.2024 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко