Справа № 350/1597/23
Номер провадження 2/350/43/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

адвоката Ошуста С.Є.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

адвоката Родікова І.С.,

представника третьої особи Кулик Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Перегінської селищної ради Калуського району Івано-Франіквської області про визначення місця проживання дитини, суд -

установив:

ОСОБА_1 звернувся з вказаною позовною заявою, в якій просить змінити та визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним.

В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням Рожнятівського районного суду від 25 жовтня 2021 року шлюб між нами розірвано. Неповнолітніх дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено на проживання з матір`ю. Він сплачує на утримання дітей аліменти. Відповідачка в справі ОСОБА_2 ухиляється від виконання передбачених законом обов`язків щодо виховання їхніх спільних дітей, часто залишає їх самих. На противагу цьому він постійно спілкується із дітьми, їздить до них в м.Калуш, а також забирає до себе додому в смт.Перегінське, сплачує аліменти і крім того додатково утримує дітей, купує їм необхідні речі та одяг. Він має можливість створити для дітей належні умови проживання і виховання в будинку своїх батьків, де постійно проживає, має самостійний дохід і постійне місце проживання, проживає в задовільних матеріально-побутових умовах, забезпечений матеріально, і зобов`язується створити належні умови для виховання та всебічного розвитку своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Він до дітей добре відноситься і самі діти бажають постійно надалі проживати із ним. За таких обставин, він змушений звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, що відповідають інтересам та бажанню дітей, тобто з позовом про зміну місця проживання дітей, визначеного за рішенням суду. Вважає, що в інтересах дітей проживати разом з ним.

Ухвалою суду від 04.05.2022 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Суду додатково пояснив, що працює в інтернет провайдера монтажником. Він проживає із своїми батьками, які зможуть піклуватися дітьми коли його немає в дома. На вихідні він забирає дітей в селище Перегінське. Мати дітей не піклується про них, залишає самих. Він за дітей хвилюється, тому просить дітей передати йому на виховання.

У судовому засіданні відповідачка позов не визнала. Вказала, що дітям забезпечує належне виховання та утримання. Не заперечила, що залишала дітей в дома самих, однак це було пов`язано з працевлаштуванням. На даний час в неї такий графік роботи, що дітей не приходиться залишати самих. Вона не заперечує проти участі батька у вихованні та утриманні дітей, однак їхнім дочкам краще проживати з нею, як з мамою. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Перегінської селищної ради Калуського району Івано-Франіквської області Кулик Х.Б. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Вважає, що на даний час відсутні обставини для зміни місця проживання дітей. Відповідачка належним чином виконує материнські обов`язки.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив таким чином наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2021 року, неповнолітніх дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з матір`ю (а.с.11 - 11 зворот).

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.07.2023 ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.16)

Відповідачка ОСОБА_2 разом із дітьми проживає у винайманій квартирі в АДРЕСА_1 та належним чином виконує батьківські обов`язки, потреби дітей задовільняє в міру свого матеріального забезпечення (а.с.84-85).

У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

За змістом норми статті 150 Сімейного кодексу України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У відповідності до ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім цього, за правилом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Імперативними приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини.

У свою чергу відповідно до частин 2, 8, 9, 10 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року закріплено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 вищевказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Положеннями статті 171 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку про недоцільність зміни місця проживання малолітніх дітей, який затверджено рішенням виконавчого комітету Перегінської селищної ради від 16.01.2024 №11, орган опіки та піклування вважає за недоцільне змінювати місце проживання дітей.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що проживання малолітніх дітей сторін разом з матір`ю повною мірою відповідає їхнім інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із матір`ю права дітей можуть бути порушені, судом не встановлено. Суд не погоджується з позицією позивача щодо підстав зміни місця проживання дітей, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення про залишення дітей на проживання з матір`ю, суттєво погіршилися умови для проживання дітей.

З огляду на вищенаведені судом докази, які надали суду сторони на підтвердження та заперечення позовних вимог, щодо зміни місця проживання дітей, керуючись принципом рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, при цьому враховуючи інтереси дітей а також те, хто з батьків виявляє більшу увагу і турботу про них, їхній вік, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини, суд приходить до переконання, що необхідно залишити місце проживання неповнолітніх дочок сторін з матір`ю.

При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дітей.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 284 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Перегінської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.02.2024.

Суддя: