Дата документу 23.01.2024 Справа № 333/1891/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1891/16-ц
Провадження №22-ц/807/130/24
Провадження №22-ц/807/130/24-2
Головуючий в 1-й інстанції Варнавська Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Комунарський районний відділ в м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби про виселення з іпотечної квартири та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року до суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» (далі ТОВ «Олком-Лізинг»), з позовом до ОСОБА_1 , що діє особисто та від імені неповнолітніх ОСОБА_3 , 2003 р.н. та ОСОБА_4 , 2008 р.н. та ОСОБА_2 , яка також діє особисто та від імені неповнолітніх ОСОБА_3 , 2003 р.н. та ОСОБА_4 , 2008 р.н., третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Комунарський районний відділ в м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про виселення з іпотечної квартири. Позивач посилався на те, що 30.03.2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», був укладений кредитний договір №394-036И, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні ресурси в сумі 34000 доларів США. Відповідно до п.2.3. кредитного договору 3394-036И від 30.03.2006р. кредитні ресурси отримані Позичальником за цим Договором використовується за цільовим призначенням: для придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 61.07 кв.м. житловою площею 28.1кв.м. В забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором було укладено договір поруки № 394-036П від 30.03.2006 р. між позивачем та ОСОБА_2 , відповідно до умов якого, поручитель зобов`язався перед Кредитором (Позивачем) відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником (Відповідачем 1) зобов`язань за Кредитним договором. 30.03.2006 року між Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №394-0361, відповідно до якого Іподекодавець передає у заставу (іпотеку) Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру під номером АДРЕСА_2 . У зв`язку з порушенням договірних зобов`язань відповідачем було видано виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. 30.03.2006 за реєстровим №1910, ОСОБА_1 , за рахунок заставленого майна пропонується задовольнити вимоги ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що є правонаступником Банку «Фінанси та Кредит», ТОВ, у розмірі 34692,92 долари США, що за курсом НБУ станом на 24.04.2009 еквівалентно сумі 267135,48грн, а також 26 977,10 грн., що в сукупності складає суму в національній валюті 294 112,58 грн. В ході виконавчого провадження було встановлено, що в квартирі в порушення вимог іпотечного договору є зареєстровані особи, в тому числі двоє неповнолітніх дітей, що перешкоджає можливості продажу іпотечної квартири у виконавчому провадженні. Банк неоднарозово направляв на адресу Відповідачів вимоги про виселення з іпотечної квартири, але вимоги про виселення не виконані. Наявність зареєстрованих в іпотечній квартирі осіб перешкоджає реалізації предмету іпотеки, що тягне за собою збитки для Позивача. Позивач просив виселити з квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

14.06.2021 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Білоусов О.І. про визнання виконавчого напису, зареєстрованого за реєстраційним номером 1966 від 24.04.2009 р., виданий приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та яким задоволено вимоги ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» у загальному розмірі 295912,58 грн., в тому числі 1800 грн. витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю. ОСОБА_1 посилався на те, що йому у квітні 2021 року стало відомо про існування справи №333/1891/16-ц, ознайомившись з якою йому стало відомо про існування виконавчого напису №1966 від 24.04.2009 р., виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 всупереч вимогам законодавства не отримував жодної вимоги про усунення порушень із зазначенням змісту порушених зобов`язань та будь-яких документів щодо вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Заборгованість, вказану у виконавчому написі вважає спірною, банком не направлявся лист-повідомлення з вимогою сплатити борг, документів на підтвердження заборгованості не надавалось банком.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Комунарський районний відділ в м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби про виселення з іпотечної квартири залишено без задоволення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» задоволено.

Визнано виконавчий напис, зареєстрований за реєстраційним №1966 від 24.04.2009 року, виданий приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим Олегом Івановичем про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та яким задоволено вимоги ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (Правонаступник АТ «Банк «Фінанси та Кредит») у загальному розмірі 295912 грн. 58 грн., в тому числі витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню.

24.08.2023 року представник позивача за зустрічною позовною заявою та відповідача за первісним позовом адвокат Тивоненко Д.Р. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 13500 гривень.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням, ТОВ «Олком-Лізинг», подало апеляційні скарги, в яких посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Олком-Лізинг» задовольнити, в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не дослідив долучених ТОВ «Олком-Лізинг» письмових доказів (копії позовної заяви та копії ухвали) до заяви про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог позову ОСОБА_3 , та помилково надав перевагу доводам ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що подання ОСОБА_1 повторного позову про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, при наявності ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2011 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з його повторною неявкою до суду, свідчить про зловживання своїми процесуальними правами, з метою вчинення дій на шкоду кредитору. Враховуючи наявність підстав для відмови у задоволенні вимог зустрічного позову, відповідно відсутні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Тивоненко Д.Р. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І. був виданий виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1966. За цим написом нотаріус пропонує звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 61,07 к.м та житловою площею 28.1 кв.м, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.03.2006 ОСОБА_1 . Зазначене майно, в забезпечення виконання кредитного договору №394-036И від 30.03.2006 на підставі іпотечного договору №394-036І, посвідченого приватним нотаріусом Гармашовим Г.М. 30.03.2006, передане у заставу Банку «Фінанси та Кредит», строк платежу за яким настав першого листопада 2008 року. За рахунок заставленого майна, пропонує задовольнити вимоги ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 34692,92 долари США, що за курсом НБУ станом на 24.04.2009 еквівалентно сумі 267135,48 грн., а також 26977,10 грн., що в сукупності складає суму в національній валюті 294112,58 грн., з яких сума заборгованості по кредиту 32182,54 долари США, сума простроченої/нарахованої заборгованості по процентам - 2510,38 доларів США, сума простроченої/нарахованої заборгованості по сплаті комісії 2644,18 грн., пеня в сумі 24332,92 грн., а також стягнути витрати по вчиненню виконавчого напису у сумі 1800 грн., що становить разом 295912,58 грн. (а.с.218 т.2).

З наданих Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом копій документів на виконання ухвали суду від 14.06.2023 судом встановлено, що підставою для видачі оспорюваного виконавчого напису були такі документи.

21.04.2009 року до приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу надійшла заява представника ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» за довіреністю Ляшенка А.В. про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі №394-036І від 30.03.2006 та звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за цим договором, а саме: квартиру АДРЕСА_3 .

Також наданий розрахунок процентів за користування кредитом по кредитному договору №394-036И станом на 24.04.2009 за вересень 2008-квітень 2009 років становить 2521,1 доларів США, нарахована щомісячна комісія за користування кредитом за період з 01.09.2008 по 31.03.2009 р. на загальну суму 2644,18 грн. та розрахунок пені на загальну суму 24332,92 грн. В цьому ж розрахунку зазначено, що станом на 24.04.2009 сума заборгованості по кредитному договору становить за тілом кредиту 32182,54 долари США, по простроченим процентам 2274,37 доларів США, по нарахованим процентам 246,73 доларів США, по простроченій комісії 2644,18 грн., пеня за прострочені проценти 18784,04 грн., пеня за прострочене тіло кредиту 2874,79 грн., пеня за прострочену комісію 2904,82 грн. (а.с.218-226 т.2).

З наданого кредитного договору №394-036И від 30.03.2006 року судом встановлено, що він укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит». За цим договором Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 34000 доларів США з оплатою по процентній ставці 12% річних. Кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (п.2.3 вказаного договору). Позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості у складі ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 379,05 доларів США. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами (п. 3,2 кредитного договору) (а.с.227-229 т.2).

Також наданий іпотечний договір №394-036І від 30.03.2006 року за яким ОСОБА_1 - іпотекодавець передав в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» - іпотекодержателю квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.235 т.2).

Також міститься вимога ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» про дострокове погашення кредиту від 18.12.2007 року на адресу ОСОБА_1 .. В якому зазначено, що станом на 17.12.2007 його заборгованість з повернення кредитного договору №394-036И від 29.03.2006 р становить 51,63 доларів США, заборгованість з уплати процентів за користування кредитними ресурсами складає 327,42 доларів США з комісії 1055,01 доларів США. Банк вимагає виконати поточні зобов`язання у строк 5 днів. Лист отриманий ОСОБА_5 21.12.2007 р. (а.с.234 зворот т. 2).

Також міститься вимога ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» від 08.04.2009 року на адресу ОСОБА_2 . В якому від ОСОБА_2 як поручителя по кредитного договору №394-036И від 29.03.2006 р вимагається погашення заборгованості по цьому кредитному договору, яка станом на 08.04.2009 р. становить основний борг в суім 32182,54 доларів США, заборгованості за простроченими процентами в сумі 1941,82 доларів США, заборгованості за строковими процентами 332,55 доларів США, суми щомісячної комісійної винагороди в сумі 2644,18 доларів США, пені 18947,65 доларів США. (а.с.235 зворот т.2).

Відомостей про отримання цього листа ОСОБА_2 не має.

При зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» були пред`явлені для вчинення виконавчого напису документи, розмір заборгованості в яких різниться, так ОСОБА_1 18.12.2007 була направлена вимога про дострокове погашення кредиту на загальну суму 33049,45 доларів США та комісії 1055,01 грн. в цьому листі зазначені сума заборгованості по поверненню кредиту 51,63 долари США та процентів за користування кредитними ресурсами в сумі 327,42 долари США та комісії в сумі 1055,01 грн. Саме ця вимога була отримана ОСОБА_5 21.12.2007 р. виконавчий напис виданий вже на суму заборгованості станом на 24.03.2009 р. і вона значно більша, складає 34692,92 долари США, а також 26977,10 грн., з яких сума заборгованості по кредиту 32182,54 долари США, сума простроченої/нарахованої заборгованості по процентам - 2510,38 доларів США, сума простроченої/нарахованої заборгованості по сплаті комісії 2644,18 грн., пеня в сумі 24332,92 грн.

Отже, суд першої інстанції вважав, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 24.04.2009 року вказана заборгованість не була безспірною. Зважаючи на те, що виконавчий напис зареєстрований за реєстраційним №1966 від 24.04.2009 року, виданий приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим Олегом Івановичем про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 з порушенням вимог чинного законодавства, то суд першої інстанції дійшов висновку що є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, а первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з іпотечної квартири відповідно не підлягає задоволенню, тому що ці вимоги обґрунтовані саме наявністю вказаного виконавчого напису.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» з висновками суду першої інстанції з приводу заяви товариства щодо застосування строків позовної давності до зустрічного позову, при цьому доводи з приводу обґрунтованості прийнятого рішення по суті не заявлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції переглядає справу у межах доводів апеляційної скарги, а саме з частині вирішення питання щодо застосування строків позовної давності щодо вимог зустрічного позову.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав. При цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Заявляючи про пропуск позовної давності, ТОВ «Олком-Лізинг», посилався на те, що 12.10.2009 року ОСОБА_1 вже звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого за реєстраційним номером 1966 від 24.04.2009 р., виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 06.07.2011 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-278/11 вказаний позов залишено без розгляду. На підтвердження вказаних вимог надано копію позовної заяви та ухвали суду від 06.07.2011 року.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що з ухвали від 06.11.2011 у справі №2-278/11, яка зберігається в архіві Комунарського районного суду м. Запоріжжя вбачається лише те, що ОСОБА_1 був поданий позов до ПАТ «Фінанси та кредит» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, при цьому в ухвалі відсутня будь-яка інформація про номер виконавчого напису, дати його вчинення чи будь-які інші дані по яких можна було ідентифікувати виконавчий напис. Відповідно відсутні підстави вважати, що справа була пов`язана із розглядом аналогічних за змістом зустрічному позову у даній справі вимог.

Що стосується копії позовної заяви наданої ТОВ «Олком-Лізинг» (т.2 а.с.162-163), то відсутні будь-які докази перебування такого позову на розгляді і отримання такого позову ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в межах розгляду справи №2-278/11, взагалі відсутні підстави стверджувати про зв`язок такої позовної заяви зі справою №2-278/11.

Як зазначалось вище, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому слід виснувати, що докази надані ТОВ «Олком-Лізинг» в обґрунтування доводів заяви про застосування строку позовної давності до вимог зустрічного позову у справі, в повній мірі не підтверджують відповідних обставин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення у частині вимог що переглядається та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Що стосується вимог апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року, то слід зазначити, що вони ґрунтуються лише на хибності висновків суду першої інстанції з приводу вирішення вимог за первісним та зустрічним позовом, а також зв`язку стягнення судових витрат зі стороною на користь якої ухвалено рішення. Доводів з приводу безпідставності стягнення витрат, недоведеності таких витрат та їх неспівмірності, не заявлено.

Враховуючи, викладене, а також висновки колегії суддів з приводу недоведеності вимог апеляційної скарги, та наявності підстав для залишення оскаржуваного рішення від 15.08.2023 року у цій справі без змін, відсутні підстави і для скасування або зміни додаткового рішення у справі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 29 січня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

Е.А. Онищенко