ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 314/2313/18

провадження № 61-3311св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючої - Фаловської І. М.

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Неткалом Олександром Олександровичем, на постанову Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2023 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У 2018 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ОСОБА_3 з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок у рівних частинах.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня матиОСОБА_4 .

Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка на АДРЕСА_1 .

1/2 частину цього будинку мати отримала в дарунок від відповідача згідно з договором дарування від 07 жовтня 1993 року № 1425, іншу 1/2 частину - ОСОБА_3 також подарував матері, але угода не посвідчена нотаріально.

ОСОБА_3 відмовився від його частки у спадщині після померлої ОСОБА_4 на їхню користь.

Після звернення до нотаріуса їм рекомендовано визнати право власності на майно померлої матері в судовому порядку.

Просили визнати в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_4 право власності у рівних частках (по 1/2 частині за кожним) на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_4 у рівних частках (по 1/2 частині за кожним) на житловий будинок АДРЕСА_2 (враховуючи всі надвірні та господарські будівлі і споруди).

Суд першої інстанції виходив з того, що діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу її відкриття.

Суд вказав, що відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі.

Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року.

Поновивши строк на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга подана з додержанням вимог, встановлених статтями 354, 356 ЦПК України.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Суд апеляційної інстанції ухвалив постанову з огляду на те, що на час розгляду справи був відсутній спір про право між особами, які були залучені до участі у справі.

Спадкодавець була власником 1/2 частини будинку, а суд першої інстанції не з`ясував, хто є власником іншої частини будинку, і цю особу суд не залучив до участі у справі. Відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірний будинок.

Суд апеляційної інстанції врахував, що ОСОБА_2 категорично заперечувала, що вона заявляла будь-який позов та брала участь у судовому засіданні. У матеріалах відсутній не лише диск судового засідання, а й зазначення у протоколі судового засідання посилання на його номер, що унеможливило перевірку цих обставин.

На час розгляду справи в суді першої інстанції ані коло спадкоємців, ані коло власників будинку на час відкриття спадщини не з`ясоване, а власником частини будинку є інша особа, яка не може бути залучена до участі у справі на стадії апеляційного розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Неткала О. О. засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2023 року, просив її скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу заявник мотивував тим, що суд апеляційної інстанції відмовив у клопотанні про витребування доказів у справі; суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року.

З огляду на ухвалу суду першої інстанції у цій справі від 11 грудня 2020 року ОСОБА_2 вже тоді було достовірно відомо про рішення суду від 14 листопада 2018 року.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу дублює мотиви оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права: суд апеляційної інстанції відмовив у клопотанні про витребування доказів у справі; суд апеляційної інстанції безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд першої інстанції встановив, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили визнати за ними в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_4 право власності у рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) на житловий будинок АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позов, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заявник оскаржує постанову суду апеляційної інстанції разом із ухвалою суду апеляційної інстанції про поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, що відповідає вимогам частини другої статті 406 ЦПК України.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Установлено, що рішення Вільнянського районного суду Запорізької області у цій справі ухвалено 14 листопада 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до протоколу судового засідання від 14 листопада 2018 року та змісту рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року ОСОБА_2 була присутня в судовому засіданні під час проголошення рішення (а. с. 35-36).

22 листопада 2022 року ОСОБА_2 подала через Вільнянський районний суд Запорізької області апеляційну скаргу на рішення цього суду від 14 листопада 2018 року, на що вказує відповідний штамп про одержання № 9131/22-Вх (а. с. 119). З апеляційною скаргою вона подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 заперечує її участь у розгляді справи в суді першої інстанції, підписання процесуальних документів та безпосередню присутність в судових засіданнях та отримання будь-яких процесуальних документів суду.

ОСОБА_2 зазначила, що копію рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року вона не отримувала, і лише 02 листопада 2022 року її представник самостійно отримав копію цього рішення за заявою, поданою до суду.

Зазначеним обставинам суд апеляційної інстанції оцінки не надав.

В оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції вказав, що неможливо перевірити чи брала ОСОБА_2 участь у справі, оскільки у матеріалах справи немає диску із аудіо- чи відео- фіксуванням судового засідання, а у протоколі судового засідання немає посилання на номер диску.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року, крім іншого, задоволено клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року.

Поновивши строк на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга подана з додержанням вимог, встановлених статтями 354, 356 ЦПК України.

Оцінивши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст ухвали суду апеляційної інстанції від 21 грудня 2022 року, Верховний Суд дійшов висновку, що будь-яких інших підстав та мотивів поновлення строку вона не містить, крім формального посилання на статті 354, 356 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що згідно з матеріалами справи 07 грудня 2020 року ОСОБА_2 особисто звернулась до суду першої інстанції із власноруч підписаною заявою про перегляд рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у зв`язку з нововиявленими обставинами (а. с. 45-47) з додатками, зокрема копією цього рішення, завіреного для суду ОСОБА_2 (а. с. 48), подавала заяви (а. с. 77, 95), брала безпосередню участь у судових засіданнях від 23 березня 2021 року та 21 квітня 2021 року.

Крім того, за змістом ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року, у судовому засіданні на запитання суду ОСОБА_2 підтвердила, що підпис під позовною заявою виконала вона.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц, провадження № 61-14230сво18, зазначив, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама лише вказівка на те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки на наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведене процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

Отже, апеляційний суд, усупереч зазначеним вимогам процесуального закону, поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції без наведення відповідних підстав та обґрунтувань, без будь-якого обґрунтування відкрив апеляційне оскарження після спливу значного періоду часу, не мотивував чи поновлення строку є порушенням принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ можливість поновлення строку не може бути обмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (ухвала ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

За вказаних обставин, поновлюючи строк на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції мав дослідити зібрані у справі докази, надати їм належну правову оцінку та за результатами наданої оцінки вирішити питання про наявність підстав для поновлення такого процесуального строку. Водночас суд має враховувати, що доводи заявника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Постановивши ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції порушив вимоги статті 354 ЦПК України під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, без належних мотивів відкрив апеляційне провадження ухвалою від 21 грудня 2022 року, а постановою 31 січня 2023 року скасував судове рішення, яке набрало законної сили, за скаргою, поданою з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Наведене є самостійною підставою для скасування ухвали про відкриття та оскаржуваної постанови та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому Верховний Суд не оцінює інші доводи касаційної скарги.

Отже, встановлені Верховним Судом процесуальні порушення можуть бути усунені в спосіб скасування судових рішень апеляційного суду, постановлених на етапі поновлення строку на апеляційне оскарження й ухвалення рішення за наслідками апеляційного провадження з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення процесуальних питань, пов`язаних з прийняттям апеляційної скарги, та постановлення рішень відповідно до вимог цивільного процесуального закону.

З огляду на вказане Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості та підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Верховний Суд зауважує, що згідно з доданими до касаційної скарги документами відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що необхідно взяти до уваги судом апеляційної інстанції під час нового розгляду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками касаційного розгляду справа передається на новий розгляд, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 , подану адвокатом Неткалом Олександром Олександровичем, задовольнити.

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 січня 2023 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча І. М. Фаловська

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

А. С. Олійник

В. В. Сердюк