ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Нетребенко Олександром Сергійовичем, та за апеляційною скаргою Головного управління національної поліції у м. Києві, поданою представником - Матвієнком Павлом Павловичем, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у м. Києві, Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», третя особа - Департамент патрульної поліції, про витребування майна, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року у цивільній справі №761/23981/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у м. Києві, Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», третя особа - Департамент патрульної поліції, про витребування майна, зобов`язання вчинити дії,- задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 транспортний засіб марки ALFA ROMEO, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , без оплати вартості послуг з транспортування та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику. В задоволенні іншої частини позовних вимог до Головного управління національної поліції у м. Києві, Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» - відмовлено.

14 листопада 2023 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення, у якому просив стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві судові витрати, які складаються з судового збору 1 299,55 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи ОСОБА_1 у розмірі 88 000,00 грн.

16 листопада 2023 року через систему «Електронний суд», а 24 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку представник Головного управління національної поліції у м. Києві подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, за змістом яких просив відмовити у задоволенні заяви позивача. Вказав, що заявлений до стягнення розмір правничої допомоги є завищеним та неспівмірним зі складністю справи.

28 листопада 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено додаткове рішення у справі, яким заяву представника позивача ОСОБА_1 від 14 листопада 2023 року про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі №761/23981/23 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 кошти судового збору в сумі - 1 525 грн. 50 коп. та кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 20 000 гривень 00 коп., а всього в розмірі - 21 525 грн. 50 коп.

Не погодившись із вказаним додатковим судовим рішенням, Головне управління національної поліції у м. Києві, через представника - ОСОБА_2 , подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі, посилаючись на те, що додаткове рішення суду є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, а висновки, зроблені в ньому, не відповідають фактичним обставинам справи та не гуртуються на нормах матеріального права, просив скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у розмірі 1525,50 грн., та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., а всього 21 525,50 грн.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги представник Головного управління національної поліції у м. Києві вказав, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи управління, що позивачем не надано договору про правничу допомогу між ним та адвокатом Нетребенко О.С., у зв`язку з чим ГУНП у м. Києві позбавлено розуміння наявності правових підстав, умов і порядку, що визначені договором про правничу допомогу. Також, відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат позбавило ГУНП у м. Києві можливості підготуватися до спростування витрат, які вважає необґрунтованими та довести їх неспівмірність. Зазначив, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Проаналізувавши примірник акту приймання-передачі виконаних (наданих) послуг від 12 листопада 2023 року, представник звернув увагу на те, що представником позивача зроблено шість однотипних запитів, складання позовної заяви обсягом 11 арк. зайняло у адвоката 8 годин, судове засідання, у якому приймав участь адвокат не було тривалим, а тому вважає розрахунок правничої допомоги завищеним та неспівмірним зі складністю справи. Однак, суд першої інстанції не надав належну оцінку розрахунку правничої допомоги.

Крім того, суд першої інстанції не врахував той факт, що в прохальній частині позовної заяви окремою позовною вимогою визначено стягнення судових витрат солідарно з відповідачів, а у заяві про ухвалення додаткового рішення сформульовано вимогу про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу до ГУНП у м. Києві, що, на переконання апелянта, свідчить про невизначеність позивача.

Таким чином, оскільки представником відповідача на адресу ГУ НП у м. Києві не надано всіх документів, що підтверджують надання професійної правничої допомоги, що унеможливлює розуміння утворення суми витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

02 січня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Нетребенко Олександр Сергійович подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив додаткове рішення змінити, заяву задовольнити та стягнути з Головного управління патрульної поліції у м. Києві судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи ОСОБА_1 , у розмірі 88000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги представник позивача обґрунтував наступним. Всі докази, що зібрані адвокатом під час підготовки позову, використанні під час розгляду справи по суті, а також всі процесуальні документи складені у підготовчому засіданні були необідні для викладення позиції сторони, які підкріплювалися поданими доказами для доведеності обставин, на які посилалася сторона позивача, а тому суд не звернув увагу, що всі дії та складені процесуальні документи зроблені адвокатом та націлені на досягнення мети договірних відносин.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення судових витрат, не взявши до уваги відсутність викладеного обґрунтованого заперечення відповідача ГУ НП у м. Києві проти заяви про ухвалення додаткового рішення.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідач, не визнаючи позову, затягував розгляд справи, незаконність дій відповідача встановлено рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду, що призвело до вчинення адвокатом додаткових дій для захисту прав клієнта та збільшення розміру судових витрат.

Додатково, представник звернув увагу, що додатковим рішенням не конкретизовано, які з витрат не підлягають врахуванню, або їх розмір зменшенню, не наведено мотивів прийнятого рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Нетребенко Олександром Сергійовичем, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у м. Києві, Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», третя особа - Департамент патрульної поліції, про витребування майна, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління національної поліції у м. Києві, поданою представником - ОСОБА_2 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у м. Києві, Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», третя особа - Департамент патрульної поліції, про витребування майна, зобов`язання вчинити дії.

В ухвалах суду надано учасникам справи строки для подачі відзивів на апеляційні скарги, однак відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

Ухвали про відкриття апеляційного провадження від 13 лютого 2024 року та від 23 лютого 2024 року було надіслано учасникам апеляційного провадження на електронні адреси, зазначені у заявах по суті справи, та, згідно Звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, сторонами отримано 21 лютого 2024 року та 29 лютого 2024 року відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення означеним вище вимогам не відповідає, у зв`язку з чим апеляційна скарга Головного управління національної поліції у м. Києві підлягає частковому задоволенню, проте апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою судді від 10 липня 2023 року позовну заяву було залишено без руху в тому числі з підстав не сплати судового збору в розмірі 1 525,50 грн. (за вимогу майнового характеру про витребування майна) та 1 073,60 грн. (за вимогу немайнового характеру про зобов`язання вчинити дії).

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 2 599,10 грн., що підтверджено копією квитанції №4СЕ1-К0ЕН-9К1В-М3А9 від 21 листопада 2023 року.

Рішенням суду від 09 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в частині витребування майна з чужого незаконного володіння.

Таким чином, правомірними є висновки суду першої інстанції про те, що у зв`язку із задоволенням позовних вимог в частині витребування майна, наявні підстави для стягнення з Головного управління національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 1 525 грн. 50 коп.

Отже, вимоги апеляційної скарги Головного управління національної поліції у м. Києві в цій частині є безпідставними, відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував предмет позову, складність справи та об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з урахуванням часткового задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у м. Києві, наявність клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим вважав можливим стягнути з Головного управління національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 20 000 гривень 00 коп. Судом також враховано, що частина наданих адвокатських послуг була надана позивачу задовго до подання позовної заяви у справі №761/23981/23 до суду.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія не може погодитися у повній мірі, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09 червня 2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд має враховувати, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Тож, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Визначаючи порядок обчислення гонорару адвоката Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 виходила з наступного.

За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18.

Вимога сторони у справі про стягнення судових витрат не є матеріально-правовою та ґрунтується на нормах ЦПК України, тому доводи ГУНП у м. Києві в частині віднесення судових витрат до позовних вимог не відповідають закону. Незалежно від того, з кого та у якому розмірі сторона просить стягнути судові витрати, суд при вирішенні цього питання керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Колегією суддів встановлено, що за текстом позовної заяви, на виконання вимог ст. 175 ЦПК України, представник позивача зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 80 000,00 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Подаючи відповідь на відзив на позовну заяву Головного управління національної поліції у м. Києві представник позивача надав Договір №11 про надання правової допомоги, сканкопію якого, відповідно до Квитанції №215937, доставлено до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС - Головного управління національної поліції у м. Києві 24 серпня 2023 року.

Встановлене спростовує доводи апеляційної скарги ГУНП у м. Києві про ненадання відповідачу стороною позивача договору про правничу допомогу та попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат.

За умовами Договору №11 про надання правової допомоги від 29 квітня 2020 року, адвокат зобов`язався надавати клієнту правову допомогу з питань та в обсягах, які передбачені п. 1.2. цього договору, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 1.4. Договору, конкретний обсяг правової допомоги визначається клієнтом у дорученнях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з Розділом 3 Договору, за правову допомогу, передбачену конкретним Дорученням, клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі та порядку, визначеному в Дорученні до цього Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору. Розрахунок за цим Договором здійснюється в будь-якій формі, що не заборонена діючим законодавством.

У Дорученні №2 від 29 квітня 2020 року сторони Договору погодили вартість надання послуг адвоката за 1 людино/годину - 3 500,00 грн.; вартість надання послуг - представництва в суді, судо/день - 4 000,00 грн.

Крім того, у дорученні конкретизовано, що правова допомога надається адвокатом з приводу встановлення обставин затримання транспортного засобу ALFA ROMEO, днз НОМЕР_2 , що був здійснений працівниками УПП м. Києва 17 лютого 2020 року по вул. Є. Чевдар, 7 у місті Києві та повернення вказаного транспортного засобу клієнту, а також представництво інтересів клієнта у судах всіх інстанцій про витребування з чужого незаконного володіння транспортного засобу ALFA ROMEO, днз НОМЕР_2 , що належить клієнту на праві приватної власності.

Відповідно до Акту приймання-передачі виконаних (наданих) послуг від 12 листопада 2023 року, який є Додатком №1 до Доручення №2 до Договору №11 про надання правової допомоги від 29 квітня 2020 року, адвокат Нетребенко О.С. надав, а клієнт - позивач ОСОБА_1 прийняв надану йому правову допомогу на загальну суму 176 000,00 грн., а саме:

29 квітня 2020 року - первинна консультація замовника - 1 год. - вартість 3 500,00 грн.;

29 квітня 2020 року - отримання від замовника первинних документів (в тому числі відеоматеріалів) та вивчення інформації, щодо справи замовника - 3 год. - вартість 10 500,00 грн.;

01 травня 2020 року - складання та подання адвокатського запиту вих. №АБ/2/46 - 1 год. - 3 500,00 грн.;

10 травня 2020 року - отримання з УПП в м. Києві ДПП відеодоказів з нагрудних камер працівників поліції за 17 лютого 2020 року - 1 год. - 3 500,00 грн.;

11 травня 2020 року - аналіз наданих документів замовником та відповіді на адвокатський запит, і відео матеріалів з нагрудних камер працівників поліції - 4 год. - 14 000,00 грн.;

09 січня 2022 року - складання та подання адвокатського запиту вих. №АБ/4/02 - 1 год. - 3 500,00 грн.;

09 січня 2022 року - складання та подання адвокатського запиту вих. №АБ/4/03 - 1 год. - 3 500,00 грн.;

19 січня 2022 року - складання та подання адвокатського запиту вих. №АБ/4/21 - 1 год. - 3 500,00 грн.;

28 січня 2022 року - складання та подання адвокатського запиту вих. №АБ/4/34 - 1 год. - 3 500,00 грн.;

01 лютого 2022 року - складання та подання адвокатського запиту вих. №АБ/4/39 - 1 год. - 3 500,00 грн.;

05 серпня 2022 року - аналіз наданих документів замовником та відповіді за адвокатськими запитами - 5 год. - 17 500,00 грн.;

12 листопада 2022 року - складання та подання претензії до ГУ НП в м. Києві та КП ЦОДР - претензії вих. №АБ/4/108 - 2 год. 30 хв. - 8 750,00 грн.;

03 липня 2023 року - узгодження та консультування замовника щодо обраної тактики і стратегії захисту в суді - 2 год. - 7 500,00 грн.;

06 липня 2023 року - складання позовної заяви та направлення її до суду - 8 год. - 28 000,00 грн.;

21 липня 2023 року - підготовка процесуальних документів: заява про усунення недоліків позовної заяви, сплата судового збору - 3 год. - 10 500,00 грн.;

24 серпня 2023 року - відповідь на відзив ГУ НП в м. Києві - 4 год. - 14 000,00 грн.;

24 серпня 2023 року - відповідь на відзив КП ЦОДР - 5 год. 30 хв. - 19 250,00 грн.;

04 вересня 2023 року - клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - 30 хв. - 1 750,00 грн.;

14 вересня 2023 року - заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції - 30 хв. - 1 750,00 грн.;

23 вересня 2023 року - заява про необґрунтованість пояснень наданих третьою особою, щодо предмету спору - 2 год. - 7 000,00 грн.;

21 вересня 2023 року - клопотання про долучення доказів - 30 хв. - 1 750,00 грн.;

29 вересня 2023 року - представництво в суді - судо/день - 4 000,00 грн.;

08 жовтня 2023 року - заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції - 30 хв. - 1 750,00 грн.

Ураховуючи критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру та обсяг наданих послуг, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 20 000,00 грн.

Так, колегія суддів погоджується з доводами ГУ НП у м. Києві щодо однотипності адвокатських запитів вих. №АБ/4/03, №АБ/4/02 та №АБ/4/34.

Складання адвокатських запитів, у тому числі вих. №АБ/2/46, №АБ/4/21 та №АБ/4/39, не становить особливу складність та їх оцінення у 3 500,00 грн. кожен, не відповідає критерію розумності.

Аналогічно колегія суддів оцінює тотожні за змістом клопотання/ заяви представника позивача про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, а також клопотання про долучення доказів, а відтак їх вартість у 1 750,00 грн. кожен є неспівмірною з часом, необхідним на виконання такої роботи.

Також, з урахуванням положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, не може бути покладено на ГУНП у м. Києві відшкодування витрат позивача на підготовку відповіді на відзив КП ЦОДР, який позивачем оцінено у сумі більшій ніж складання відповіді на відзив ГУ НП у м. Києві.

Колегія суддів критично оцінює дійсність витраченого адвокатом часу (по 3, 4 та 5 год.) на вивчення інформації щодо справи та аналіз наданих документів, який не відповідає як складності справи так і документам, які підлягали аналізу (відповіді на запити були або схожі за змістом або не мали значення для справи). Додатково, є арифметично неправильним підрахунок послуг адвоката за 03 липня 2023 року, оскільки вартість 2 год. роботи дорівнює 7000,00 грн., а не 7500,00 як зазначено в акті.

Крім того, не є доцільним стягнення у справі, що розглядається витрат позивача на правничу допомогу, пов`язану з отриманням та аналізом відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції. Такий доказу суду першої інстанції не надавався та судом під час розгляду даної справи не досліджувався, а тому відсутні підстави вважати, що такі витрати були необхідними.

У цьому контексті колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що частина адвокатських послуг була надана позивачу задовго до звернення до суду з позовом у справі №761/23981/23, адже їх результати було використано при розгляді справи №761/31779/20, а тому такі витрати не може бути стягнуто у цій справи.

Визначаючи розмір витрат, які сторона позивача понесла у зв`язку з розглядом справи, колегія суддів, крім іншого, враховує положення ч. 4 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Встановлено, що звертаючись до суду з позовом, представник позивача зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у справі на суму 80 000,00 грн. Однак, у заяві про ухвалення додаткового рішення не навів підстав перевищення судових витрат більш ніж удвічі та не надав доказів неможливості передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

На наведене суд першої інстанції уваги не звернув, мотивів з яких дійшов висновку про стягнення з ГУ НП у м. Києві витрат на професійну правничу допомогу саме у розмірі 20 000,00 грн. не навів.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Нетребенком О.С. про те, що відповідач не визнавав позов та затягував розгляд справи то вони колегією суддів не приймаються, оскільки подання заперечень (відзиву), клопотання про відкладення розгляду справи (з поважних причин) є процесуальним правом відповідача, а відповідно до акту приймання-передачі виконаних (наданих) послуг, станом на 06 липня 2023 року (складання позовної заяви) адвокатом уже було надано послуги на суму 114 250,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, з огляду на фактичний обсяг послуг, наданих ОСОБА_1 адвокатом Нетребенком О.С., їх дійсність, необхідність, відповідність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), співмірність часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), колегія суддів вважає, що загальна вартість послуг, наданих адвокатом у справі не перевищує 40 000,00 грн., а тому у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, у тому числі пред`явлених до Головного управління національної поліції у м. Києві та положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що відшкодуванню з Головного управління національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн., оскільки саме цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торія проти Іспанії", заява № 18390/91).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року підлягає зміні в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, шляхом їх зменшення до 10 000,00 грн..

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Нетребенком Олександром Сергійовичем, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції у м. Києві, подану представником - Матвієнком Павлом Павловичем на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у м. Києві, Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», третя особа - Департамент патрульної поліції, про витребування майна, зобов`язання вчинити діїу частині витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши їх розмір з 20 000,00 грн. до 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року в частині стягнення судового збору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач: Судді:Р.В. Березовенко О.Ф. Лапчевська Г.І. Мостова