Номер провадження: 22-ц/813/1831/24
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 - адвоката Попової О.А.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Поповою Оленою Анатоліївною, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якої вказала, що 24 листопада 2010 року вона уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_2 однокімнатної квартири, загальною площею 38,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю., зареєстровано в реєстрі за №3866.

У договорі купівлі-продажу та у Витязі з Державного реєстру правочинів №9289465 від 24.11.2010 ім`я заявниці вказано як « ОСОБА_1 ».

Право власності на відповідну квартиру за заявницею було зареєстровано у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». Проте у Витязі про державну реєстрацію прав №28277076 від 08.12.2010 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно ім`я заявниці було вказано « ОСОБА_1 » замість вірного « ОСОБА_1 ».

У свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 від 27.07.1976, ім`я заявниці записано російською мовою як « ОСОБА_1 ». У паспорті серія НОМЕР_2 , виданим Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 24.06.2011, її ім`я українською записано як « ОСОБА_1 », а російською « ОСОБА_1 », в картці платника податків ім`я заявниці значиться як « ОСОБА_1 ».

Також, з копії сторінок паспорту заявниці вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ім`я заявниці « ОСОБА_1 » не збігається із її ім`ям записаним у Витязі про державну реєстрацію прав №28277076 від 08.12.2010 та ім`ям, що було внесено до електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно, які є правовстановлюючими документами.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 не може укласти договір продажу квартири, через невідповідність записаного її ім`я у правовстановлюючому документі (Витяг про державну реєстрацію прав) та паспорті громадянина У країни.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду.

Суд роз`яснив заявниці ОСОБА_1 про те, що вона не позбавлена права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова О.А. звернулась із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення вимог процесуального права та невірне застосування положень матеріального права.

Представник заінтересованої особи Одеської міської ради в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився. Про розгляд справи сповіщенні належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання судової повістки.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленої про дату і час судового засідання заінтересованої особи.

Заслухавши суддю-доповідача та представника ОСОБА_1 - адвоката Попову О.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги й просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Залишаючи без розгляд заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції вказав, що в даному випадку наявний спір про право, а тому наявні підстави для залишення заяви без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України. Суд роз`яснив заявниці про те, що вона не позбавлена права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.

Однак, колегія судів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки при постановленні ухвали неправильно застосовано норми матеріального права, з огляду на наступне.

За статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

За частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Із матеріалів заяви вбачається, що заявниця просить встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа, а саме Витягу про державну реєстрацію прав №28277076 від 24.11.2010, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», на підставі Договору купівлі-продажу від 24.11.2010, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю., зареєстрованого за №3866, складеного на ім`я « ОСОБА_3 »; встановити факт належності ОСОБА_1 запису про право власності, внесеному 08.12.2010 до електронного реєстру прав власності на нерухоме - щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 20165135), в якому ім`я власника зазначено як ОСОБА_1 ».

Вказаний факт заявниця просить встановити з метою реалізації свого права на розпорядження своє власністю.

Отже, факт, що підлягає встановленню, має юридичне значення та від встановлення такого факту залежить можливість реалізації заявницею своїх майнових прав.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право.

В даному випадку заявниця не має іншої можливості змінити своє ім`я у Витязі про державну реєстрацію прав №28277076 від 24.11.2010 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме, з метою реалізації свого майнового права. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа.

Враховуючи вищевикладене, спір про право відсутній, оскільки в даному випадку вирішується питання лише про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа, що підтверджує її право власність на квартиру, оскільки ім`я, яке зазначено в документі, не збігається з ім`ям по особи за паспортом.

Відтак, залишення заяви без розгляду з підстав існування спору про право є помилковим і залишення без розгляду по суті такої заяви порушує право особи на здійснення особистих майнових чи немайнових прав, які належать їй відповідно до положень статті 46 Конституції України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права при вирішенні питання про залишення заяви без розгляду, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Поповою Оленою Анатоліївною задовольнити частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 15 лютого 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда