Дата документу 04.01.2024 Справа № 336/7935/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7935/21 Головуючий у 1 інстанції: Савеленко О.А.
Провадження № 22-ц/807/137/24 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кузьмінов Дмитро Валерійович, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За період з 01.09.2015р. по 01.09.2021р. позивач надав відповідачеві послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а відповідач свій обов`язок щодо сплати коштів за надані послуги не виконує. Сума заборгованості за надані послуги станом на день звернення до суду складає 23 812,26 грн. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005р., передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг за адресою АДРЕСА_1 , а також на те, що цей факт є безспірним та беззаперечним, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у вказаному вище розмірі та понесені судові витрати у сумі 2 270 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 23 812,26грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові

мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2023 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кузьмінов Д.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційноїскарги зазначено, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М. за № 3126. До цього часу зазначена квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Таким чином, стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка виникла до 21.09.2017р., є безпідставним та таким, що суперечить закону.

Згідно розрахунку заборгованості, який наданий позивачем разом з позовом, станом на жовтень 2017 у попереднього власника існувала заборгованість у розмірі 14 674,69 грн., яка відповідачем не визнається. Також з попереднього власника позивачем частково стягнута заборгованість у розмірі 5 753,69 грн., що підтверджується судовим наказом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2015р. у справі № 336/4397/15.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав його обґрунтованим, а розмір заборгованості доведеним.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду першої

інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 позивач у період з 01.09.2015р. по 01.09.2021р. надав відповідачеві послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у вище вказане приміщення, а відповідач свій обов`язок щодо сплати коштів за надані послуги у повному обсязі не виконує, в зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 23 812,26грн.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_1 , позивач вказував у позові, що остання зареєстрована у цій квартирі з 02.10.2018р., але вважав її власником цієї квартири, яка має відповідати за зобов`язаннями щодо оплати наданих та фактично отриманих послуг теплопостачання до цієї квартири.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» як у редакції, чинній до травня 2019р., так і у наступній редакції, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами законів споживачі зобов`язані оплатити

житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, а тому мають утримувати як належне їм приміщення, так і всі приміщення загального користування.

Право власності на об`єкт нерухомого майна виникає з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та одночасної державної реєстрації цього права.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний сплачувати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2020 року у справі N 686/6276/19 (провадження N 61-3604 св 20).

Так, у вказаній постанові зазначено, що стаття 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку.

Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

Верховний Суд зазначав, що тлумачення наведеної норми права у системному зв`я-

зку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків са-

ме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів поперед-

нього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20, від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22.

Колегією суддів встановлено, що договором купівлі-продажу від 21.09.2017р. квартири АДРЕСА_2 не передбачено умов щодо переведення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що утворились у продавців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , на покупця ОСОБА_1 .

Ніяких інших правочинів щодо взяття на себе боргових зобов`язань продавців відповідачем ОСОБА_1 в матеріалах справи не мається.

Навпаки, у пункті 3.2.1 договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2017р. сторони узгодили, що у термін до 21 жовтня 2017р. продавці мають передати покупцю довідки та документи, що стверджують відсутність заборгованості по квартплаті та комунальним послугам щодо цієї квартири (погасив, у разі наявності, заборгованість по вище-зазначеним платежам).

Згідно довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання № 2202/09-1 від 17.09.2021р., яка міститься в матеріалах справи (а.с. 4) та долучена до позовної заяви філії Концерну «Міські теплові мережі» Шевченківського району, у квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) обраховується заборгованість станом на 01.09.2021 рік у розмірі 23 812,26 грн.

При цьому, як встановлено апеляційним судом власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 стала 21.09.2017р., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пудлик І.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3126, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98064845 від 21.09.2017р. (40-42).

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги в сумі 23 812,26 грн., яка утворилася у період з 01.09.2015р. по 01.09.2021р., є частково необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 набула право власності на квартиру з 21.09.2017р., а отже обов`язок зі сплати наданих послуг у неї виник саме з цієї дати.

За розрахунком заборгованості, наданим позивачем, колегією визначено, що за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надані ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем нараховано оплату у період з 21.09.2017р. по 01.09.2021р. на суму 28 035,36 грн. Сума оплати за ці послуги, здійснена ОСОБА_1 у цьому періоді, складає 14 590,75 грн.

Отже, суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яку необхідно стягнути з ОСОБА_1 складає: 28 035,36 14 590,75 = 13 444,61 грн.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Беручи до уваги все вище викладене, колегія виснує про те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Суду було відомо, що відповідач зареєстрована у квартирі з 02.10.2018р., про що зазначено позивачем у позовній заяві, але суд цих обставин не перевірив та поклав обов`язок на відповідача погасити й раніше виниклу заборгованість, стягнувши її за період, починаючи з вересня 2015р.

Тому відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу відпо-

відача слід задовольнити частково, оскільки остання вважає, що заборгованість у неї взагалі відсутня, та змінити рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Сума задоволених позовних вимог впливає на розмір судового збору, який належить позивачеві пропорційно до їх задоволеного розміру, тому розмір судового збору, який належить до компенсації позивачу, слід зменшити пропорційно до зменшеного розміру стягнутих сум.

Позивачем заявлено вимоги майнового характеру на суму 23 812,26 грн., за які ним сплачено судовий збір при поданні позовної заяви на суму 2270,00 грн., задоволено позов на суму 13 444,61 грн. Тому до компенсації позивачу за рахунок відповідача належить сума судового збору у розмірі: 2270,00 х 13 444,61 : 23 812,26 = 1 281,66 грн.

Відповідачу належить до компенсації за рахунок позивача судовий збір у сумі, пропорційній розміру вимог, у яких було відмовлено в задоволенні. Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3 405,00 грн., за подання заяви про перегляд заочного рішення сплачено судовий збір в сумі 536,80 грн., а всього 3941,80 грн. Відмовлено позивачу в задоволенні позову на суму 23 812,26 13 444,61 = 10 367,65 грн. Тому ОСОБА_1 до компенсації належить сума судового збору у розмірі:

3 941,80 х 10 367,65 : 23 812,26 = 1716,23 грн.

Взаємозарахуванням сум судового збору належних сторонам у справі за рахунок один одного визначається на користь відповідача сума судового збору до стягнення з позивача у розмірі: 1 716,23 1 281,66 = 434,57 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кузьмінов Дмитро Валерійович, задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року у цій справі змінити в частині стягнутого розміру грошових коштів та судових витрат, у зв`язку із чим викласти його резолютивну частину у новій редакції.

Позов Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 21 вересня 2017 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 13 444 (тринадцять тисяч чотириста сорок чотири) гривень 61 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 434 (чотириста тридцять чотири) гривні 57 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 04 січня 2024 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова