Справа № 930/2738/23
Провадження № 22-ц/801/212/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 рокуСправа № 930/2738/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Оніщука В.В., Копаничук С.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

До Немирівського районного суду Вінницької області звернулась із позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ батьками є: ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

15 липня 2010 року, шлюб між батьками позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис з № 80. Після розлучення батьків позивач ОСОБА_2 залишилась проживати разом зі своєю матір`ю.

До досягнення повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір ОСОБА_3 отримувала аліменти від батька дитини на утримання дочки.

Після закінчення школи позивач розпочала навчання за контрактом на денній формі навчання у Вінницькому Національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова медичного факультету № 2 за спеціальністю «225 Медична психологія». Термін її навчання становитиме 5 (п`ять) років з 01.09.2023 року до 01.07.2028 року.

У зв`язку із навчанням позивач потребує матеріальної допомоги не лише з боку своєї матері , яка надає її добровільно, а й з боку батька. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 158000 грн. Матір позивачки ОСОБА_4 31.08.2023 року сплатила 15800 грн за 1 семестр навчання 2023 року, відповідно до договору 10МПК2/23 від 16 серпня 2023року.

Крім оплати за навчання позивачці необхідні кошти на харчування, проїзд, придбання одягу та взуття, канцелярські товари, засоби гігієни та інші речі першої необхідності.

Позивач вказувала, що відповідач працездатний та має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання, так як вона продовжує навчання.

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі частини від доходів в відповідача, його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2023 року і до досягнення нею 23-річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі заробітку, доходу боржника, щомісячно, починаючи з 01.09.2023 року і до досягнення дитиною 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Право на утримання повнолітньої дочки припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнено з ОСОБА_1 5000 грн понесених позивачем судових витрат за надання правничої допомоги. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/8 частини доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви і до досягнення ОСОБА_5 23-річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 за умови продовження навчання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано наявність ще однієї дитини, яка перебуває на утриманні відповідача, на яку відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2016 року відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно що підтверджується копією рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.09.2016 року про стягнення аліментів.

Крім того, скаржник зазначає, що на його утримані також перебуває його матір, ОСОБА_6 , яка є пенсіонерка.

Разом з тим, відповідач зауважує, що постійні кошти витрачаються на придбання військового спорядження, військової форми тощо, оскільки держава не в повній мірі забезпечує військовослужбовців. Зазначені обставини є загальновідомими та неодноразово були предметом публічних дискусій серед населення та посадовців, велика кількість відкритих зборів на спорядження та амуніцію для військовослужбовців є додатковим тому підтвердженням, дані обставини є загальновідомими, відтак не потребують доказування.

Скаржник звертає увагу, що він не в змозі надати докази на підтвердження здійснення витрат щодо купівлі військового спорядження, форми, тощо, оскільки він постійно знаходиться в зоні бойових дій та не має змоги звичайним і прийнятним способом проводити закупівлю товарів, одягу.

Крім цього, вважає, що стягнуті витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн є непідтвердженими належними та допустимими доказами.

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги зазначає, що мати відповідача отримує пенсію від держави, не є інвалідом, а надані медичні обстеження не підтверджують того, що вона потребує матеріальної допомоги.

Позивач звертає увагу, що обов`язок батьків відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років.

Крім того, позивач вказує, що як доказ по справі ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, надає копії своїх медичних обстежень, звертаючи увагу суду на потребу у лікуванні, однак ВЛК не надала ОСОБА_1 направлення на лікування, що є підтвердженням відсутності потреби у лікуванні.

Щодо тверджень скаржника про те, що стягнуті витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн є непідтвердженими належними та допустимими доказам, позивач посилається на висновок ВС, викладений у постанові від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/19, відповідно до якого адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ, який буде підтверджувати здійснення оплати витрат на послуги адвоката, відтак понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими.

Також на адресу суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій скаржник заперечує проти доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам не в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_2 , є батько ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки № 05/1-757, виданої 13.09.2023 року, ОСОБА_2 є здобувачем вищої освіти, студенткою 2 курсу денної форми навчання медичного факультету № 2, за спеціальністю «225 Медична психологія» та навчається за контрактом. Рівень акредитації освітньо-професійної програми- другий(магістерський) рівень вищої освіти. Термін навчання з 01.09.2023 року до 01.07.2028 року.

Згідно з Договором № 10мпк2/23 від 16.08.2023 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців підтверджується, що ОСОБА_2 є здобувачем вищої освіти у Вінницькому національному медичному університеті ім.. М.І. Пирогова і загальна вартість оплати за надання платної послуги за весь строк навчання становить 158000 грн.

Відповідно до умов Договору № 10мп2/23 від 14.08.2023 року, ОСОБА_2 є здобувачем за освітньою програмою 255 медична психологія для здобуття ступення вищої совіти, магістр.

Відповідач є на даний час одружений та перебуває у шлюбі з ( ОСОБА_7 ) ОСОБА_8 .

Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.09.2016 року з відповідача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/5 частини заробітку,(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, враховуючи, що на період навчання вона не має самостійного заробітку, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає не повністю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_1 є батьком позивача у справі ОСОБА_2 ,що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до довідки № 05/1-757, виданої 13.09.2023 року, ОСОБА_2 є здобувачем вищої освіти, студенткою 2 курсу денної форми навчання медичного факультету № 2, за спеціальністю «225 Медична психологія» та навчається за контрактом. Рівень акредитації освітньо-професійної програми- другий(магістерський) рівень вищої освіти. Термін навчання з 01.09.2023 року до 01.07.2028 року.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що дочка відповідача є повнолітньою та не досягла 23 років, навчається на денній формі навчання, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, відтак вона є такою, що потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою, отримує дохід та може утримувати повнолітню дочку.

Враховуючи наведене, районний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки відповідача.

Однак, визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач у справі є військовослужбовцем, який перебуває в зоні бойових дій, в нього на утриманні також перебуває мати пенсійного віку, а також відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки.

Відтак, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зменшити визначений судом розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь повнолітньої дочки, до 1/6 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно і до закінчення дитиною навчання, але не більш як до досягнення нею 23-х річного віку.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі і повнолітніх, які продовжують навчання, виникає в обох батьків.

Відповідно до положень п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 01.09.2023 року і до досягнення дитиною 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Що стосується незгодою скаржника із рішенням суду в частині стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Згідно зі статтею 13 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає підстави зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у справі у справі № 727/4597/19.

Колегія суддів звертає увагу на те, що представник позивача надала докази на підтвердження обсягу понесених позивачем витрат та їх розміру, а також документи на підтвердження факту сплати гонорару, що підтверджується квитанцією № 1 від 02.10.2023 року.

Відтак, витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, є документально підтвердженими.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Отже, визначаючись щодо вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу, беручи до уваги викладені обставини справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд доходить висновку, що сума правничої допомоги в розмірі 5000 грн не є співмірною до предмету спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2023 року змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів та в частині розміру стягнених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 заробітку, доходу боржника, щомісячно, починаючи з 01.09.2023 року і до досягнення дитиною 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 грн понесених позивачем судових витрат за надання правничої допомоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: В.В. Оніщук

С.Г. Копаничук