Справа № 203/5059/23
Провадження № 2/0203/233/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з примусовим зняттям з реєстрації, зобов`язання поставити на квартирний облік та відшкодування шкоди,

встановив:

13 вересня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з примусовим зняттям з реєстрації, зобов`язання поставити на квартирний облік та відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 жовтня 2020 року, виданого П`ятою Дніпровської державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-742, зареєстрованого у реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №38926914, яку вона отримала у спадщину після бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право на проживання в цій квартирі було без згоди позивачки закріплено за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає у прийомній родині. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року за позовом ОСОБА_1 відповідачку ОСОБА_2 було визнано такою, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте за апеляційною скаргою Центральної адміністрації Дніпровської міської ради постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року в цій частині рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровського було скасоване, а в позовних вимогах до ОСОБА_2 було відмовлено з мотивів того, що вона є неповнолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування і за нею зберігається право на проживання у квартирі позивачки. Після досягнення відповідачкою повноліття за зверненням позивачки Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зняв відповідачку ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, за зверненням органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, реєстрацію відповідачки в належній позивачці квартирі було поновлено. Позивачка вважає, що реєстрація відповідачки в належній позивачці квартирі порушує право власності позивачки, спричиняє їй моральну шкоду, а також матеріальну шкоду через необхідність сплачувати комунальні платежі за ОСОБА_2 , зареєстровану в цій квартирі. Суму заподіяної шкоди позивачка оцінила в 70 тис. грн. Крім того, відповідно до п. 64 постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» відповідачка, яка була влаштована до прийомної сім`ї, після досягнення 16-річного віку мала бути поставлена на облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов, та позачергово забезпечена житловим приміщенням. Позивачка просила врахувати, що є матір`ю багатодітної родини, в належній їй квартирі проживають вона з чоловіком, четверо дітей та мати чоловіка позивачки, тому фактично відсутня можливість надання відповідачці будь-якої житлової площі (а.с. а.с. 1 4).

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків для доплати судового збору (а.с. 20).

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 вересня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду в загальному позовному провадженні з викликом представників сторін. Також, в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачки було залучено Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради (а.с. а.с. 28 29).

03 листопада 2023 року через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від третьої особи без самостійних вимог надійшли пояснення на позовну заяву, в якій орган опіки та піклування заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що відповідачка ОСОБА_2 з 12 грудня 2014 року набула статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та перебувала на обліку в управлінні-службі у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради. Рішенням суду мати ОСОБА_2 була позбавлена відносно неї батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпрі ради від 19 грудня 2014 року № 337 за ОСОБА_2 було закріплено право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 . З 2015 року відповідачка влаштована до прийомної сім`ї та не проживає у зазначеній квартирі та жодним чином не порушує прав позивачки. Зараз, відповідачка навчається в училищі, а тому, відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України та ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за ОСОБА_2 зберігається право на проживання у квартирі позивачки. Представник третьої особи без самостійних вимог просив відмовити в задоволені позовних вимог (а.с. а.с. 34 37).

В підготовче судове засідання 06 листопада 2023 року з`явилась позивачка. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, повідомлялась про час і місце підготовчого судового засідання належним чином. В підготовчому судовому засідання 06 листопада 2023 року було відмовлено в допуску на підставі довіреності, посвідченої 04 січня 2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тимофеєвою А.О. за реєстром № 145, в якості представника позивачки ОСОБА_4 , оскільки справа розглядається в порядку загального позовного провадження, а ОСОБА_4 не є адвокатом чи особою, яка має право діяти від імені позивачки в силу положень ст. 60 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою відповідачки підготовче судове засідання було відкладене на 28 листопада 2023 року (а.с. а.с. 46 48).

20 листопада 2023 року через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від третьої особи без самостійних вимог Центральної адміністрації Дніпровської міської ради надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника третьої особи, в якій зазначалось про повне невизнання позовних вимог (а.с. 50).

В підготовче судове засідання 28 листопада 2023 року з`явилась позивачка. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, повідомлялась про час і місце підготовчого судового засідання належним чином. Також з`явилась ОСОБА_5 , до прийомної сім`ї якої було влаштовано відповідачку. У зв`язку з досягненням відповідачкою повноліття та повної цивільної процесуальної дієздатності, ОСОБА_5 було роз`яснено порядок та можливості набуття статусу законного представника щодо повнолітньої особи або залучення особи для надання правової допомоги. ОСОБА_5 не було допущено до участі в справі в якості представника відповідачки через відсутність підтвердження повноважень.

У зв`язку з неявкою відповідачки або її представника з належним підтвердженням його повноважень підготовче судове засідання було відкладене на 18 грудня 2023 року (а.с. а.с. 51 на зв., 52).

В підготовче судове засідання 18 грудня 2023 року з`явилась позивачка. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, повідомлялась про час і місце підготовчого судового засідання належним чином. У зв`язку з неявкою відповідачки або її представника з належним підтвердженням його повноважень підготовче судове засідання було відкладене на 08 січня 2024 року (а.с. а.с. 55 на зв., 56).

19 грудня 2023 року поштою до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, влаштована до прийомної сім`ї ОСОБА_5 . Зараз відповідачка навчається у ДПТНЗ «Кам`янський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту» в групі НОМЕР_1 за професією «Маляр» (очне навчання). У зв`язку з цим, за нею зберігається право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідачка жодним чино не порушує права позивачки, оскільки на цей час не проживає у зазначеній квартирі (а.с. а.с. 58 63). До відзиву також було додано докази у справі (а.с. а.с. 64 78).

В підготовче судове засідання 08 січня 2024 року з`явилась позивачка, за її клопотанням до матеріалів цивільної справи долучено додаткові докази. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, повідомлялась про час і місце підготовчого судового засідання належним чином. У зв`язку з неявкою відповідачки або її представника з належним підтвердженням його повноважень підготовче судове засідання було відкладене на 29 січня 2024 року (а.с. а.с. 90 на зв., 91).

22 січня 2024 року через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від позивачки надійшли заперечення на відзив, в яких вона заперечувала факт підписання відзиву відповідачкою та стверджувала, що ці документи складені та підписані іншою особою. Також, позивачка наполягала, що рішення виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпрі ради від 19 грудня 2014 року № 337, яким за ОСОБА_2 було закріплено право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 , було ухвалено з порушенням прав попередньої власниці цієї квартири, що наразі вже померла, ОСОБА_3 . Прийомна мати безпідставно помістила відповідачку до психіатричної лікарні № 1 м. Кам`янського, де щодо відповідачки застосовують не потрібне їй лікування. Зі сторони прийомної матері здійснюється тиск на відповідачку з метою отримання допомоги по догляду за недієздатною особою. Уповноваженим органом щодо відповідачки має бути ухвалене рішення про надання їх житла (94 104). До заперечень були додані додаткові докази у справі (а.с. а.с. 105 112).

Підготовче судове засідання 29 січня 2024 року не відбулось через зайнятість суді в іншому провадженні. У зв`язку з цим, підготовче засідання було відкладене на 13 лютого 2024 року (а.с. 113).

В підготовче судове засідання 13 лютого 2024 року з`явилась позивачка, за її клопотанням до матеріалів цивільної справи долучено додаткові докази. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, повідомлялась про час і місце підготовчого судового засідання належним чином. В підготовчому судовому засіданні 13 лютого 2024 року за клопотання позивачки було долучено додаткові докази у цивільній справі.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі № 203/5059/23 та призначено її до розгляду в судовому засіданні 05 березня 2024 року (а.с. а.с. 115 116, 118 119).

28 лютого 2024 року через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від відповідачки надійшла заява про визнання позовних вимог, до якої були додані додаткові документи (а.с. а.с. 122 126).

В судове засідання 05 березня 2024 року з`явились позивачка та відповідачка, було розпочато розгляд справи по суті. Позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, відповідачка пояснила, що не заперечує проти задоволення позову. В судовому засіданні 05 березня 2024 року було оголошено перерву до 15 березня 2024 року для підготовки до досудових дебатів (а.с. 128 на зв.).

В судовому засіданні 15 березня 2024 року, в яке з`явились позивачка та відповідачка, розгляд цивільної справи було завершено. Позивачка наполягала на задоволенні позову, відповідачка погоджувалась з позовними вимогами.

При вирішенні питання, щодо відсутності підстав для закриття провадження у справі за вимогами про визнання особи такою, що втратила право користуванням житлового приміщення, суд виходить з наступного. В провадженні Кіровського районного суду міста Дніпропетровська дійсно перебувала цивільна справа № 203/2119/21 за позовом ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року позовні вимоги були задоволені. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року вказане рішення було скасовано в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в цій частині ухвалено нове рішення, яким в позові було відмовлено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у цивільній справи, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Суд враховує, що у цивільній справі, яка зараз розглядається судом, підставою позову зазначено досягнення відповідачкою ОСОБА_2 повноліття, в той час, як відмова в позові у цивільній справи № 203/2119/21 була обумовлена тим, що ОСОБА_2 не досягла повноліття та не може самостійно реалізовувати свої права та розпоряджатись ними. У зв`язку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають розгляду по суті.

Встановлюючи фактичні обставини справи суд враховує положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2021 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року у цивільній справі № 203/2119/21 було встановлена наступне.

Позивачка ОСОБА_1 з 30 жовтня 2020 року є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 .

У зазначеній квартирі разом з позивачкою мешкає її чоловік ОСОБА_4 та її чотири малолітніх дитини.

ОСОБА_2 , 2005 року народження, яка зареєстрована за спірною адресою, перебувала на обліку дітей, що позбавлені батьківського піклування в управлінні-службі у справах дітей з 12 грудня 2014 року, що узгоджується з повідомленням від 31 січня 2022 року, а з 22 серпня 2014 року по 10 червня 2015 року перебувала в КЗСЗ Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок», після чого вибула на виховання до іншої родини, тому 19 грудня 2014 року рішенням виконкому Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради № 337 дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано правовий статус дитини, позбавленої батьківського піклування та закріплено за нею право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 , де дитина має реєстрацію, підставою чого стало рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав щодо її малолітньої дитини ОСОБА_2 , 2005 року народження.

Крім того, на підставі поданих до суду доказів встановлено наступне.

Квартира АДРЕСА_1 ) належала по праву власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на частину на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виробничим об`єднанням Південний машинобудівний завод 13 вересня 1993 року, на іншу частину згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. 22 квітня 2016 року (а.с. 7).

Згідно копії довідки № 2851 від 10 червня 2015 року відповідачка була зареєстрована в зазначеній квартирі з дня свого народження 18.07.2005 року (а.с. 67).

Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 19 грудня 2014 року № 337 «Про надання правового статусу дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » за відповідачкою закріплено право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 70).

Факт проживання відповідачки за вказаною адресою також встановлений рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 листопад 2014 року у цивільній справі № 203/6468/14-ц про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав щодо відповідачки (а.с. 71 на зв.).

Право власності позивачки на вказану квартиру виникло 29 квітня 2020 року після смерті ОСОБА_3 та оформлене згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30 жовтня 2020 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г, за реєстром № 3-742 (а.с. 7).

Відповідно до довідки Державного професійно-технічного навчального закладу «Кам`янський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту» від 14 листопада 2023 року № 674 відповідачка навчається у вказаному закладі за професією «Маляр» термін навчання: з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2025 року та перебуває у вказаному закладі на неповному державному утриманні як особа з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, з опікою (а.с. 68).

Відповідачку було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , проте в подальшому згідно висновку від 01.09.2023 р. на підставі ч. 10 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронний публічних) послуг щодо декларування те реєстрації місця проживання в Україні» скасовано зняття з реєстрації (а.с. 103).

На цей час відповідачка має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю № 229162 від 15 вересня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 19).

При вирішенні позовних вимог по суті суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

При вирішенні цього спору підлягає застосуванню не лише норма ст. 405 ЦК України, якою врегульовано правило особистого речового права окремого сервітуту користування житловим приміщенням, яке належить особі на праві приватної власності, який припиняється на підставі п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України. Житлове приміщення, яке мають право займати члени сім`ї власника, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Водночас, відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21 лютого 1990 року у справі «Powell and Rayner v. the U.K.»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення від 24 листопада 1986 року у справі «Gillow v. the U.K.»), так і на наймача (рішення від 18 лютого 1999 року у справі «Larkos v. Cyprus»).

Згідно до положень ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно абз. 5 ч. 1 зазначеного Закону особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

Таки чином, відповідачка ОСОБА_2 , 2005 року народження, яка є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, не досягла 23-річного віку, продовжує навчатись та перебуває на частковому державному утриманні, має право на збереження права користування житлом, з якого вона вибула з поважних причин та в житловому приміщенні якого мала зареєстроване місце проживання ще за часів володіння спірною квартирою бабусею позивачки.

При цьому, суд окремо зауважує, що позивачки набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 лише у 2020 році, при цьому це право набуте нею безоплатно в порядку спадкування, тому при врахуванні балансу інтересів власника квартири та відповідачки, яка є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування дитини, має бути надана перевага захисту права відповідачки на житло.

Крім того, суд відзначає, що позивачка не була позбавлена права відмовитись від спадщини на вказану вище квартиру, якщо вважала для себе надто обтяжливим наявне у відповідачки право на проживання в ній.

Надаючи оцінку визнанню відповідачкою позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.ч. 1 2 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд приймає до уваги, що відповідачка є особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 листопад 2014 року у цивільній справі № 203/6468/14-ц було встановлено, що ОСОБА_2 за станом здоров`я мала протягом 2012 2014 років затримки розвитку, психічного розладу, в судових засіданнях 05 березня 2024 року та 15 березня 2024 року твердження ОСОБА_2 про визнання позову були односкладними, зробленими під впливом інших учасників, вони не свідчать про повне розуміння відповідачкою наслідків таких дій, у справі відсутні відомості про набуття відповідачкою іншого житла чи права на його використання. У зв`язку з наведеним, суд не може прийняти відмову відповідачки від позову, оскільки така відмова суперечить закону.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язання поставити ОСОБА_2 на квартирний облік та відшкодування шкоди, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 01 квітня 2020 року у цивільній справі № 520/13067/17, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63).

Вимоги щодо зобов`язання поставити ОСОБА_10 заявлені до неналежного відповідача, крім того, сама позивачка ОСОБА_1 не має права на позов в матеріально-правовому сенсі за цими вимогами (є неналежним позивачем), оскільки такі вимоги можуть бути заявлені самою ОСОБА_2 чи особою, яка діє в її інтересах.

Вимоги щодо стягнення з Центральної адміністрації Дніпровської міської ради матеріальної та моральної шкоди не можуть бути розглянуті по суті, оскільки вказана адміністрація не є відповідачем у цивільній справі, а залучена в якості третьої особи без самостійних вимог, в свою чергу ОСОБА_2 не є належним відповідачем за цими вимогами.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про зобов`язання поставити ОСОБА_2 на квартирний облік та відшкодування шкоди задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивачки, які складаються зі сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з позовною заявою, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 29, 321. 405, 406 Цивільного кодексу України, ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст.ст.13, 76, 81 83, 89, 95, 141, 263 265, 268, 274 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням з примусовим зняттям з реєстрації, зобов`язання поставити на квартирний облік та відшкодування шкоди відмовити.

Сторони по справі:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

третя особа без самостійних вимог Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, , адреса: 49006, м. Дніпро, просп. Лесі Українки, буд. 65.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 21.03.2024 р.

Суддя С.В. Єдаменко