Провадження № 2/344/497/24
У Х В А Л А

08 квітня 2024 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Ласки І.О.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Тимофєєвої Л.А.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Саварин С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про розірвання шлюбу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 червня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В.

Ухвалою суду від 26 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

20 липня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та просить відмовити у задоволенні позову.

07 грудня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла до суду заява про залишення позову без розгляду.

09 січня 2024 року представник позивача надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує.

Ухвалою суду від 22 січня 2024 року надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення тривалістю один місяць, зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, призначено цивільну справу на 26 лютого 2024 року о 10 годині 00 хвилин.

Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 у судове засідання.

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_2 у судове засідання.

У судовому засіданні представник відповідача просила вжити заходи щодо примирення подружжя Римар та надати строк для примирення тривалістю шість місяців.

Відповідач у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити, задовольнити клопотання про вжиття заходів щодо примирення подружжя, оскільки він бажає зберегти шлюб, крім того у них на утриманні є двоє неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд постановити рішення про розірвання шлюбу з відповідачем, заперечувала проти надання строку для примирення, пояснила, що даний строк примусить її до шлюбу з відповідачем, який вона не бажає продовжувати.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала думку позивача про розірвання шлюбу з відповідачем по справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали цивільної справи, виходить з наступного.

Згідно частини сьомої статті 240 Цивільного процесуального кодексу України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

У відповідності до вимог статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як зазначено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Ухвала суду про відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення не підлягає оскарженню в апеляційному та касаційному порядку (статті 293, 324 ЦПК). Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому надання строку на примирення є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до частини шостої статті 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною третьою-четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина третя статті 105 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, а за частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у частині першій підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 26 червня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалою суду від 22 січня 2024 року надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення тривалістю один місяць.

Після призначеного судом строку для примирення позивач та відповідач не примирилися та позивач наполягає на припиненні шлюбу.

Відтак, беручи до уваги категоричні заперечення позивача ОСОБА_1 проти задоволення клопотання відповідача про надання строку для примирення, оскільки за її глибоким переконанням це буде суперечити її інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей, а також враховуючи вказані вище норми законодавства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку на примирення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 251, 258-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення сторін - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 08 квітня 2024 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 12 квітня 2024 року.

Суддя Мелещенко Л.В.