Справа №760/6630/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді- Букіної О.М.

за участю секретаря -Щепанової І.І.

за участю представника відповідача- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження заяву про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.11.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

Визнано ОСОБА_3 (РНОКПП - відсутній, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнуто з законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

06.11.2023 позивачем було подано до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 7 500,00 грн.

Представник законного представника відповідача у судовому засіданні просив суд клопотання про ухвалення додаткового рішення повернути позивачу без розгляду або відмовити у його задоволенні.

Позивач у судове засідання із розгляду даної заяви не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, 13.02.2024 подав до суду заяву про розгляд клопотання про ухвалення додаткового рішення за відсутності представника третьої особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд поданого клопотання за відсутності позивача та представника третьої особи, оскільки неприбуття у судове даних осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем такі докази було подано до суду разом із клопотанням про ухвалення додаткового рішення 06.11.2023, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

При цьому, у судовому засіданні 01.11.2023 на стадії доповнень позивачем було зроблено заяву, що докази понесення витрат на правову допомогу будуть подані після ухвалення рішення у справі (а.с. 73).

Та обставина, що позивачем не було зазначено у судовому засіданні 01.11.2023 фактичний розмір витрат правову допомогу, які позивачем понесені та на підтвердження понесення яких буде в майбутньому подано докази, не спростовує того факту, що у судовому засіданні 01.11.2023 до закінчення судових дебатів позивачем було зроблено заяву про подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення доказів понесення витрат на правову допомогу.

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позивачем були подані відповідні докази на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу у строки визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому твердження представника ОСОБА_1 у цій частині є необґрунтованими.

У запереченнях на клопотання про ухвалення додаткового рішення заявник ОСОБА_1 також просив суд повернути позивачу клопотання про ухвалення додаткового рішення без розгляду, оскільки позивачем до суду було подано процесуальний документ у формі клопотання, хоча ст. 270 ЦПК України визначено право сторони на подання до суду процесуального документу у формі заяви.

Як було зазначено судом вище, п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Тобто, додаткове рішення може бути ухвалене за ініціативою суду або за заявою учасників справи.

При цьому, суд у даному випадку також враховує висновки, вказані у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року справа №177/1163/16-ц, зокрема, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року) наголосив на тому, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Також, у рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя.

На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що повернення позивачу клопотання про ухвалення додаткового рішення з огляду лише на те, що воно хоч і містить визначене ст. 270 ЦПК України прохання про ухвалення додаткового рішення, проте подане до суду у формі процесуального документу клопотання, а не заяви, свідчитиме про застосування надмірного формалізму та порушення права на доступ до суду.

З огляду на наведене, суд вважає, що відсутні підстави для повернення поданого позивачем клопотання у зв`язку із пропуском строку на подання до суду доказів понесення витрат на правову допомогу та його невідповідністю процесуальним вимогам встановленим до заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому останнє підлягає розгляду судом у порядку ст. 270 ЦПК України.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу до суду було подано наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № 10/03 від 10.03.2023 укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «1 правова компанія», копію заяви № 1 до Договору № 10/03 від 10.03.2021, копію акту № 1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Заяви № 1 до Договору № 10/03 від 10.03.2021, копію наказу № 2 від 01.03.2016 «Про переведення на посаду», оригінал квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 4728 від 06.11.2023 (а.с. 86-89).

Так, 10.03.2023 між ОСОБА_2 та ТОВ «1 правова компанія» було укладено Договір про надання правової допомоги № 10/03, предметом якого є надання ТОВ «1 правова компанія» ОСОБА_2 правової допомоги, а саме: комплексу юридичних послуг, які полягають у здійсненні представництва і захисті прав і законних інтересів ОСОБА_2 у всіх органах і організаціях України незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, а також у судах України з питань визначених сторонами окремими заявами, що є невід`ємною частиною Договору (а.с. 86).

Відповідно до п.2.1.1. Договору, ТОВ «1 правова компанія» зобов`язана забезпечити надання правової допомоги ОСОБА_2 шляхом співпраці з адвокатом, який зобов`язаний представляти і захищати інтереси ОСОБА_2 , що стосуються предмету Договору, в цивільному процесі, господарському процесі, справах про адміністративне правопорушення та при оскарженні рішень судів всіх інстанцій.

10.03.2023 ОСОБА_2 та ТОВ «1 правова компанія» було підписано Заяву № 1 до Договору № 10/03 від 10.03.2021 відповідно до якої ТОВ «1 правова компанія» взяло на себе наступні зобов`язання: консультування адвокатом з питання законності звернення до суду, аналіз наявних доказів наданих ОСОБА_2 ; формування стратегії захисту; розробка тексту позовної заяви; формування належного пакету документів для сторін та суду (а.с. 87).

Згідно з п. 2 Заяви № 1 до Договору № 10/03 від 10.03.2021, сукупна вартість наданих послуг з правової допомоги за цією Заявою № 1 становить 7 500 грн. Оплата здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту ухвалення судового рішення судом першої інстанції, на підставі встановленого рахунку фактури ТОВ «1 правова компанія».

01.11.2023 ОСОБА_2 та ТОВ «1 правова компанія» було підписано Акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Заяви № 1 до Договору № 10/03 від 10.03.2021, відповідно до якого ОСОБА_2 підтвердив, що ТОВ «1 правова компанія» виконані наступні роботи (надані послуги), щодо вчинення фахівцями та адвокатами ТОВ «1 правова компанія» захисту і представництва інтересів ОСОБА_2 у справі № 760/6630/23 про визнання особи ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: проаналізовані документи та докази надані ОСОБА_2 , проведена консультація адвоката; сформовано стратегію захисту в суді; розроблено текст позовної заяви, сформовано квитанцію про сплату судового збору; сформовано належний пакет документів для сторін та суду, роз`яснено порядок звернення. ОСОБА_2 прийняв належним чином виконані роботи на суму 7 500 грн. (а.с. 87 звор. стор).

06.11.2023 ОСОБА_2 було сплачено на користь ТОВ «1 правова компанія» грошові кошти у розмірі 7 500 грн., призначення платежу: за юридичні послуги р-ф № 110 від 01.11.2023, заява № 1 до дог. № 10/03 про надання правової допомоги від 10.03.2023 (а.с. 89).

Як було встановлено судом вище, правова допомога позивачу була надана саме ТОВ «1 правова компанія».

Разом з тим, надана до суду копія наказу № 2 від 01.03.2016 «Про переведення на посаду», відповідно до якого ОСОБА_5 було переведено на посаду адвоката ТОВ «1 правова компанія» з 01.06.2016 не свідчить про надання позивачу правової допомоги саме адвокатом Панченко Аллою Володимирівною.

Окрім цього, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 має діюче свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (відомості про адвоката із такими ПІБ відсутні у ЄРАУ), здійснює адвокатську діяльність індивідуально (у складі адвокатського бюро та/або адвокатського об`єднання), а також того, що остання на правових підставах визначених Законом № 5076-VI здійснювала захист та/або представництво та/або надання іншого виду правничої допомоги ОСОБА_2 .

При цьому, статтею 137 ЦПК України визначено, що відшкодуванню підлягають витрати, які пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Проте, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «1 правова компанія» Договір № 10/03 від 10.03.2021 про надання правничої допомоги не є договором про надання правової допомоги у розумінні вимог Закону № 5076-VI, оскільки укладений не з адвокатом та/або адвокатським бюро та/або адвокатським об`єднанням.

Отже, надані ТОВ «1 правова компанія» ОСОБА_2 послуги за Договором № 10/03 від 10.03.2021 про надання правничої допомоги не є захистом, представництвом або іншим видом правничої допомоги (адвокатською діяльністю) у розумінні вимог Закону № 5076-VI.

Таким чином, понесенні позивачем витрати за таким Договором № 10/03 від 10.03.2021 про надання правничої допомоги не є витратами, пов`язаними з правничою допомогою адвоката як це визначено у статті 137 ЦПК України.

При цьому, положення ст. 137 ЦПК України визначають, що підлягають розподілу між сторонами виключно витрати, які пов`язані з правничою допомогою саме адвоката.

Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем до розподілу витрати на правову допомогу не є витратами, які підлягають розподілу між сторонами у порядку статті 137 ЦПК України, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, докази та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, а тому у задоволенні поданої заяви слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 270, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 19.02.2024.

Суддя: О.М. Букіна