Справа № 462/8448/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 січня 2024 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

встановив:

Позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати нікчемними правочини, а саме Договір від 01 грудня 2021 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та Договір про завдаток від 12 січня 2022 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; застосувати наслідки нікчемності правочину, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36579 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01 грудня 2021 року в простій письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір, згідно з яким сторони домовились про купівлю-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п.2.2 Договору сторони домовились про те, укладення основного договору купівлі-продажу об`єкта і його нотаріальне посвідчення повинно відбутись в термін до 10 січня 2022 року. Згідно з п.3.1 Договору, сторони дійшли згоди, що на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу об`єкту продажу та з метою забезпечення його виконання покупець передає продавцю в рахунок належного за цим договором платежу, зазначеного в п.1.1 даного Договору, як завдаток грошову суму у розмірі 27350 грн., що еквівалентно 1000 дол.США. Завдаток передається продавцю в момент підписання цього договору.Позивачем у присутності ріелтора ОСОБА_3 було передано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1000 дол.США. 12 січня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про завдаток. Відповідно до п.1.2 Договору про завдаток, продавець зобов`язується звільнити квартиру до 01 травня 2022 року. Згідно з п.5.5 вказаного Договору, 10 травня 2022 року Договір про завдаток продовжено до 10 червня 2022 року за згодою обох сторін. Однак всупереч узгодженим істотним умовам Договору від 01 грудня 2021 року, основний договір купівлі-продажу з вини продавця так укладено і не було. З метою досудового врегулювання питання щодо необхідності повернення коштів, сплачених відповідачу у якості завдатку, позивачем 12 вересня 2023 року було направлено вимогу за Договором від 01 грудня 2021 року з вимогою повернути сплачені кошти до 01 жовтня 2023 року. Проте, на неодноразові усні вимоги та письмову вимогу кошти сплачені позивачем на користь відповідача за Догоровом від 01 грудня 2021 року повернуті не були. В зв`язку з наведеними, просить позов задовольнити.

27 листопада 2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачам було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.

Відповідач по справі належним чином повідомлялася судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.

Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини 8 статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статей 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в простій письмовій формі укладено Договір, згідно з яким сторони домовились про купівлю-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8-9/.

Відповідно до п.2.1 Договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту укладення між сторонами основного договору купівлі-продажу об`єкта.

Згідно з п.2.2 Договору, сторони домовились про те, укладення основного договору купівлі-продажу об`єкта і його нотаріальне посвідчення повинно відбутись в термін до 10 січня 2022 року.

Згідно з п.3.1 Договору, сторони дійшли згоди, що на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу об`єкту продажу та з метою забезпечення його виконання покупець передає продавцю в рахунок належного за цим договором платежу, зазначеного в п.1.1 даного Договору, як завдаток грошову суму у розмірі 27350 грн., що еквівалентно 1000 дол.США. Завдаток передається покупцем продавцю в момент підписання цього договору.

Згідно з п.5.1 Договору у випадку відмови чи ухилення продавця від укладення договору купівлі-продажу об`єкту продажу на умовах цього договору чи невиконання (порушення виконання) умов цього договору з його вини, продавець зобов`язаний повернути покупцю подвійну суму завдатку в одноденний термін з моменту відмови від укладення договору купівлі-продажу чи спливу терміну, передбаченого п.22 даного Договору.

12 січня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про завдаток /а.с.10-11/.

Відповідно до п.1.1 Договору про завдаток, сторони зобов`язуються до 20 березня 2022 року включно укласти договір купівлі-продажу відповідно до якого продавець зобов`язується передати покупцю квартиру АДРЕСА_2 , а покупець зобов`язується прийняти вказаний об`єкт та сплатити за нього 44500 дол.США із врахуванням суми авансу вказаної в п.2.3 даного договору.

Відповідно до п.1.2 Договору про завдаток, продавець зобов`язується звільнити квартиру до 01 травня 2022 року.

Згідно з п.5.5 вказаного Договору, 10 травня 2022 року Договір про завдаток продовжено до 10 червня 2022 року за згодою обох сторін.

Як зазначає позивач, основний договір купівлі-продажу так укладений і не був в строк обумовлений попереднім договором.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 12 вересня 2023 року було направлено відповідачу вимогу за Договором від 01 грудня 2021 року, з вимогою повернути сплачені кошти в розмірі 39285,60 грн., що еквівалентно 1000 дол.США до 01 жовтня 2023 року /а.с. 12,13/, проте відповідач ніяким чином на вказану претензію не зреагувала.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну),в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що невстановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок невстановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору невстановлена,- у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину, такий правочин є нікчемним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) дійшла висновку про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

З огляду на наведене, позовна вимога про визнання правочинів нікчемними не є належним способом захисту прав позивача, а задоволення такої вимоги ніяким чином не призведе до поновлення порушених прав позивача, суд вважає, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь грошових коштів, то суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем у присутності ріелтора ОСОБА_3 було передано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1000 дол. США.

Факт одержання відповідачем грошових коштів за договором у сумі, еквівалентній 1000 доларів США, підтверджується її підписом на Договорі від 01 грудня 2021 року.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Такий договір між сторонами укладено не було, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.

У постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі №6-176цс12 та ін. сформований правовий висновок про те, що аванс за своєю правовою природою підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладання договору. На відміну від завдатку, аванс лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 сплатила аванс відповідачу ОСОБА_2 у розмірі 1000 доларів США з метою забезпечення реалізації своїх намірів з купівлі-продажу майна, проте договір купівлі-продажу до цього часу укладений не був, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого останньою авансу у розмірі, еквівалентному 1000 доларів США, яка на час подання позову до суду становила 36579,00 грн. відповідно до курсу НБУ.

Щодо судових витрат, то суд, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір», вважає, що судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265,274-279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36579 (тридцять шість тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень авансу за договором про укладення договору купівлі-продажу квартири від 01 грудня 2021 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 гривень 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКП: НОМЕР_2 ).

Суддя:

Оригінал рішення.