Справа 206/5865/23
Провадження 2/206/330/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Самарський районний суд

м. Дніпропетровська в складі:

головуючої-судді Плінської А.В.

при секретарі Крижко О.А.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів ,

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, призначених судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.05.2023 року, справа №206/1887/23 про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтував тим, що судовим наказом з нього на користь позивача були стягнені аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом із тим, його матеріальне становище наразі не дає змоги сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, встановленому судовим наказом, з огляду на те, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна мати-інвалід 2 групи, за якою він здійснює догляд. Розпорядження міської ради від 13 лютого 2023 року його призначено її помічником над дієздатною фізичною особою для допомоги у здійсненні її прав та обов`язків. За ці послуги йому оплата не здійснюється. Більш того, на його утриманні ще перебуває його бабуся по материнській лінії, яка в дуже похилому віці й так само не може в повному обсязі сама себе обслуговувати. Що його мати, що бабуся отримують дуже маленьку пенсію, близько 2000 грн. кожна з них, у зв`язку з чим вони не можуть самі себе утримувати , оскільки цих коштів банально не вистачає навіть на ліки, які їм необхідні щомісяця. Це вже не кажучи про продукти харчування, сплату комунальних послуг, тощо. Крім того, батьки мають як рівні права щодо дитини, так й рівні обов`язки. Тобто, утримувати дитину має не тільки батько, а й мати в рівній частині. Вважав, що аліментів у вигляді 1/6 частини його заробітку буде достатньо для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку дитини.

Ухвалою від 08 грудня 2023 року позовні заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 29 січня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін.

Ухвалою від 12 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

04 березня 2024 року представник відповідача подала до суду відзив на позов у якому просить відмовити в задоволенні позову з посиланням на те, що середня заробітна плата позивача складає 54583,00 грн., тому його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти у розмірі визначеному судовим рішенням. Статус помічника дієздатної особи ОСОБА_5 (матері позивача), який було надано позивачу, не свідчить про те, що остання знаходиться на його утриманні. Позивачем не було надано жодного доказу про його витрати пов`язані з його новим статусом. Крім того статус помічника дієздатної особи ОСОБА_5 надає йому право отримувати належну ОСОБА_5 пенсію, розмір якої позивач свідомо утаює від суду, оскільки вона складає приблизно 7000 грн. Посилання позивача на те, що на його утриманні знаходиться бабуся не підтверджено жодним доказом, крім того, не є підставою, згідно чинного законодавства, для зменшення розміру аліментів.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Позивач зазначив, що проживає разом із матір`ю ОСОБА_5 та бабусею, якій 97 років. За послуги доглядальниці бабусі сплачує він.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, її представник у відзиві на позов просив провести розгляд справи в їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.05.2023 року, справа №206/1887/23 стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування підстав зменшення аліментів, які були стягнені вищевказаним судовим наказом позивач посилався, на те, що на його утриманні перебуває матір-інвалід ОСОБА_5 та бабуся.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду, зокрема:

- копію пенсійного посвідчення, з якого вбачається, що матір позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід 2 групи з дитинства, безстроково;

- копію розпорядження №26-р від 13.02.2023 року Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, відповідно до якого позивача ОСОБА_1 було призначено помічником дієздатної особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (його матері), без оплати послуг помічника над дієздатною фізичною особою для допомоги у здійсненні її прав та виконання обов`язків, зокрема, вчиняти дрібні побутові правочини в її інтересах та представляти особу в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та організаціях діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення.

Доказів тому, що змінилось матеріальне становище позивача, сімейний стан, або ж погіршилось здоров`я позивача суду не надано, як і наявності інших обставин, що унеможливлюють чи утруднюють позивачу сплату аліментів. Позивач має постійне місце роботи, отримує доходи, з яких відраховуються аліменти. У випадку, якщо позивач вважає, що аліменти утримуються у розмірі більшому, ніж визначено ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», він не позбавлений можливості оскаржити такі дії у відповідності до вимог чинного законодавства.

Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає, вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10-12,81,141,142,264,265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів відмовити.

На рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 березня 2024 року.

Суддя: А.В. Плінська