Справа № 170/637/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Жевнєрова Н. В.
Провадження № 22-ц/802/154/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника осіб, які не брали участі у справі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Світязької сільської ради Шацького району Волинської області, третя особа Шацька державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, за апеляційною скаргою представника осіб, які не брали участі у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_2 на рішення Шацького районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її свекруха ОСОБА_6 . На випадок своєї смерті остання склала заповіт, у якому все своє майно, в тому числі частку у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , заповіла їй.

Крім того вказувала, що частку в зазначеному житловому будинку спадкодавець ОСОБА_6 набула на підставі рішення Народного суду Любомльського району Волинської області від 10 лютого 1986 року та ухвали Шацького районного суду Волинської області від 22 листопада 2007 року про визнання мирової угоди.

Також позивач зазначала, що в установленому законом порядку прийняла спадщину, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_6 і у визначений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлювального документа на вказану частку нерухомого майна у спадкодавця, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 , уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 11/40 частку, що складається з кімнати 1-6, площею 27,5 кв.м., у житловому будинку, загальною площею 100,6 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 , та частку, що становить 9/50 вказаного житлового будинку, а саме його частину площею 18,3 кв.м. згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 09 вересня 2014 року.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 27 серпня 2010 року, номер у спадковому реєстрі 50515474, спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частку 11/40 житлового будинку загальною площею 100,6 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 , що становить кімнату 1-6 площею 27,5 кв.м., згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 09 вересня 2014 року.

Визнано право власності ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 27 серпня 2010 року, номер у спадковому реєстрі 50515474, спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частку 9/50 житлового будинку загальною площею 100,6 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 , що становить частину будинку площею 18,3 кв.м. згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 09 вересня 2014 року.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, представник осіб, які не брали участі у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду як таке, що винесене судом з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, яке порушує права осіб, які не були залучені до участі у справі, скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи за позивачем ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , фактично змінив частки інших співвласників цього нерухомого майна житлового будинку, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , не залучивши їх до участі у справі, тим самим порушив майнові права останніх на спірне майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції, яке оскаржують відповідачі, вмотивованим та таким, що ґрунтується на об`єктивно встановлених в ході судових засідань обставинах справи, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спадкування позивачем ОСОБА_3 здійснюється за заповітом, який не змінено і не скасовано, інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні не встановлено, то даний позов, з урахуванням висновку залученого судом до участі у справі спеціаліста, підлягає до задоволення.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що рішенням Народного суду Любомльського району Волинської області від 10 лютого 1986 року, в цивільній справі про поділ будинку позивачу ОСОБА_6 у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , було виділено кімнату 1-2, іншу частину зазначеного будинковолодіння - дві кімнати, кухню, літню кухню та сарай виділено відповідачу ОСОБА_8 (а.с. 29-31).

Після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухвалою Шацького районного суду Волинської області від 22 листопада 2007 року було визнано мирову угоду сторін у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Світязької сільської ради Шацького району Волинської області про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування та за позовом третіх осіб із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування та було проведено розподіл житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 відповідно до умов мирової угоди сторін спору.

Зокрема, визнаючи мирову угоду, укладену між сторонами спору, суд ухвалив:

- Виключити із спадкової маси кімнату № 1-6, площею 27,5 кв.м., згідно даних технічного паспорта від 24 травня 2007 року, в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як таку, що на підставі рішення Любомльського суду від 10 лютого 1986 року являється власністю ОСОБА_6 ;

- Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку за кожним в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням кімнати 1-6 площею 27,5 кв.м.;

- Визнати за ОСОБА_3 право власності на літню кухню В-1, згідно даних технічного паспорта від 24 травня 2007 року;

- Визнати за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/4 частку в сараї Б-1, згідно даних технічного паспорта від 24 травня 2007 року;

- ОСОБА_9 /к/ залишити у спільній власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ;

- Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Світязької сільської ради про визнання права власності на частку в нерухомому спадковому майні та за позовом третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частину нерухомого спадкового майна та виключення частини майна із спадкової маси закрити (а.с. 18-19).

Крім того, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 і це підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01 жовтня 2013 року виконавчим комітетом Світязької сільської ради Шацького району Волинської області (а.с. 40).

27 серпня 2010 року спадкодавець ОСОБА_6 , на випадок своєї смерті, зробила заповіт, який посвідчений секретарем Світязької сільської ради Шацького району Волинської області і зареєстрований в реєстрі за №218 та у спадковому реєстрі за номером 50515474, яким все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_3 (а.с. 43).

З приєднаної до матеріалів справи копії спадкової справи № 10/14 до майна померлої ОСОБА_7 вбачається, що позивач ОСОБА_3 , в установленому законом порядку прийняла спадщину, так як постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Світязької сільської ради Шацького району Волинської області від 12 лютого 2014 року №179 та у шестимісячний строк 25 лютого 2014 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Однак 10 липня 2014 року державним нотаріусом Шацької державної нотаріальної контори було прийнято постанову, якою ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що останньою не надано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно (а.с. 39-49).

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 та 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначена правова позиція висловлена у висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини 1, 2 та 3 ст. 51 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 53 ЦПК України передбачено, що у випадку якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Зазначені вище обставини справи встановлені судом, свідчать про те, що особи, які не брали участі у справі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є співвласниками нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, яке являється предметом цього спору, а розмір їх часток у даному майні визначений ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 22 листопада 2007 року в іншій цивільній справі, у якій провадження було закрито у зв`язку із визнанням мирової угоди, і становить 1/4 частки в житловому будинку за виключенням кімнати 1-6, площею 27,5 кв. м. та господарський будівлі сараї.

Однак, ухвалюючи оскаржуване рішення, та визначивши за позивачем ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 11/40 та 9/50 частки спірного житлового будинку, суд першої інстанції фактично змінив частки усіх інших співвласників цього будинку з 1/4 частки на 9/50 частки, водночас не залучивши їх до участі у справі, тим самим порушив права останніх, як співвласників нерухомого майна, яке перебуває у їх спільній частковій власності з позивачем. За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення про права, свободи, інтереси осіб, які не були залучені до участі у справі, що відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб, а суд першої інстанції дане питання не вирішив, то колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду, відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Однак, зазначене не позбавляє позивача ОСОБА_3 права звертатися з відповідним позовом до належних відповідачів у передбачений законом спосіб та порядок.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника осіб, які не брали участі у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шацького районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Світязької сільської ради Шацького району Волинської області третя особа, Шацька державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді