ПОСТАНОВА

Іменем України

03 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 397/179/23

провадження № 22-ц/4809/283/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2023 року та додаткове рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2023 року у складі судді Максимович І.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначав, що 31.12.2022 в смт. Олександрівка Кіровоградської області в районі місцевого ринку при виїзді на вул. Незалежності о 07 год. 30 хв. відбулася дорожньо-транспортна пригода: зіткнення автомобіля Деу Ланос (державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є відповідач), яка здійснила наїзд на припаркований на узбіччі дороги по вул. Незалежності біля будинку №96 автомобіль Фольксваген Пассат Варіант (державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є він). В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Винною у ДТП є відповідачка і свою вину вона не заперечувала. Вказував, що вони дійшли згоди, що відповідачка відшкодує шкоду завдану його транспортному засобу та вирішили не оформлювати ДТП. При цьому, сторони домовилися, що відповідачка для підтвердження свого рішення щодо відшкодування йому шкоди, нанесеної внаслідок ДТП, написала власноруч у його присутності розписку, в якій викладено зобов`язання ОСОБА_2 оплатити ремонт автомобіля Фольксваген.

В подальшому представники сторін неодноразово зустрічалися та спілкувалися щодо питань оцінки реальної шкоди та порядку відновлення транспортного засобу.

Зокрема, 2 січня 2023 за домовленістю сторін, він та син відповідачки спільно провели огляд його пошкодженого автомобіля, а саме: зняття-встановлення ушкодженого бампера; перевірку ходової частини; регулювання розвал/сходження коліс, мийку автомобіля. Про зазначені послуги ТОВ «Порт-Олві» (офіційний представник Volkswagen у м. Кропивницький) у цей же день склало Рахунок поточного ремонту № PRCS0007954 на суму 226599,96 грн. Послуги ТОВ «Порт-Олві» по обстеженню ушкодженого автомобіля відповідачка оплатила.

Окрім того, він звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 за послугами із проведення незалежної оцінки вартості майна, зокрема автотранспортного засобу марки VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT (реєстраційний номер НОМЕР_2 ). Метою оцінки стали: 1) Визначення вартості відновлювального ремонту даного транспортного засобу; 2) Визначення вартості матеріального збитку.

Згідно висновку експерта №9 від 12.01.2023 вартість відновлювального ремонту склала 167843,24 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу 88759,98 грн., яка і дорівнює вартості матеріального збитку.

Також, позивач зазначав, що у зв`язку із вказаним ДТП, йому відповідачем була заподіяна моральна шкода в розмірі 10000 грн., яка полягає в тому, що він переніс нервовий стрес, коли зрозумів наслідки ДТП. Окрім того, його робота була безпосередньо пов`язана з використанням автомобіля. Низка справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких зовсім відмовитись, що спричинило проблеми з організацією життєдіяльності. Також, коли стало зрозумілим, що відповідач не планує відшкодовувати вартість ремонту, і тому фактично із середини січня 2023 у нього постало питання про пошук фінансових ресурсів для проведення ремонту власноруч.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідачки на його користь матеріальну шкоду у розмірі 88759,98 грн, моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати, понесені ним за договором на виконання експертної оцінки вартості матеріального збитку від 05.01.2023 року у сумі 5000 грн., а також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 88759 гривень 98 копійок.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати за договором виконання експертної оцінки вартості матеріального збитку від 05.01.2023 у сумі 5000 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Додатковим рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2023 року доповнено рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2023.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати: - на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень, - пов`язані із явкою до суду у розмірі 3298 гривень 14 копійок, - пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у розмірі 100 гривень.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Відповідач вважає, що ?вказане рішення є таким, що винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Зокрема вказує, що при ухваленні рішення суд першої інстанції прийшов до необгрунтованого та безпідставного висновку про те, що висновок експерта № 9 від 12.01.2023, яким визначено вартість відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу в сумі 88759 грн. 98 коп. є достовірним, об?єктивним, належним та допустимим доказом. Аналізуючи даний висновок, суд першої інстанції не врахував, що він не є експертним, так як вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу Volkswagen Passat Variant, р/н НОМЕР_2 визначена оцінювачем ОСОБА_4 .

Однак, згідно свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 3149 від 11.10.2002 та сертифіката суб?єкта оціночної діяльності № 1053120 від 04.12.2020 ОСОБА_3 надано право проводити оцінку об?єктів у матеріальній формі. Відомості про те, що ОСОБА_3 є експертом в Державному реєстрі атестованих судових експертів відсутні.

Крім того, дослідження пошкодженого транспортного засобу проведено не за ухвалою суду і ОСОБА_3 не попереджений про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов?язків, а тільки ознайомлений з нею.

Вказує, що при ухваленні рішення, суд не врахував, що у висновку експерта не враховано обставини, які впливають на розмір шкоди, а саме: час, місце, дату дорожньо-транспортної пригода, склад учасників, давність утворення пошкодження на транспортному засобі, наявність видозмін транспортного засобу, як зовнішнього, так і внутрішнього, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди, псування транспортного засобу в результаті неналежного зберігання.

Зазначає, що суд також не прийняв до уваги той факт, що в судовому засіданні вона не погоджувалась із протоколами технічного огляду транспортного засобу від 5 січня 2023 року та 10 січня 2023 року, так як деякі пошкодження ТЗ зазначені в них не знаходяться в причинно наслідковому зв?язку з ДТП, а вартість деталей, агрегатів та ремонтних робіт значно завищена.

Вважає, що в порушення вимог ч. 3 ст. 53 ЦПК України суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору страхову компанію ПрАТ «Європейський страховий альянс». Відповідно до Полісу № ЄР-209780195 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.06.2022, суду було достовірно відомо, що її відповідальність, як власника транспортного засобу DAE WOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на відшкодування, страхову компанію про страховий випадок не повідомила, страховий випадок не зареєстрований, а отже й виплата не передбачена у подібному випадку.

Відповідача пропустила етап судового розгляду, до закінчення якого процесуальний закон передбачає право залучити третю особу до участі у справі.

Вказував, що у наданому ним разом з позовом експертному висновоку спеціаліста визначено розмір шкоди. Ані у відзиві, ані в запереченнях, і так само під час дослідження доказів у сторони відповідача не виникало заперечень щодо наданого висновку, яким обраховано вартість відновлювального ремонту.

Зауважив, що незаконність додаткового рішення в апеляційній скарзі позивачем не обґрунтовуються взагалі, а отже й вимога про скасування додаткового рішення є безпідставною.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT VARIANT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.7).

Відповідачка ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки DAEWOO моделі LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.7, 73).

У відповідності до Полісу №ЕР-209780195 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.06.2022 відповідальність ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована страховиком ПрАТ «Європейський страховий альянс»; строк дії договору з 30.06.2022 по 29.06.2023. Також, полісом встановлено розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130000 грн. (а.с.72, 74).

Відомості про реєстрацію полісу внутрішнього страхування в Єдиній центральній базі даних МТСБУ на транспортний засіб НОМЕР_2 станом на 31.12.2022 відсутні (а.с.75).

31.12.2022 в смт. Олександрівка Кіровоградської області в районі місцевого ринку при виїзді на вул. Незалежності України о 07 год. 30 хв. відбулася дорожньо-транспортна пригода: наїзд автомобілем Деу Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є відповідачка на припаркований на узбіччі дороги по вул. Незалежності біля будинку №96 автомобіль Фольксваген Пассат Варіант, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є позивач.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, які зафіксовані позивачем, що підтверджується наданим диском з фото та відеозаписом (а.с.34).

Відповідно до розписки від 31.12.2022, ОСОБА_2 31.12.2022 виїжаючи з базара за поворотом по вул. Незалежності,96 зробила наїзд на машину, яка була припаркована на обочині проїжої дороги Фольцваген пасад Б7 2011 року випуску № НОМЕР_2 . Після огляду машини на тех.станцію, вона зобов`язалася оплатити ремонт даного автомобіля Фольцваген пасад № НОМЕР_2 (а.с.37).

Винною у ДТП, що відбулася 31.12.2022 по вул. Незалежності України в смт. Олександрівка Кіровоградської області є відповідачка, що визнається сторонами.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище норми права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбаченихстаттею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд дійшов висновку про відшкодування відповідачкою майнової шкоди завданою нею транспортному засобу позивача внаслідок ДТП.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17.

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 (п.п.149, 150) звертала увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Згідно Полісу №ЕР-209780195 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.06.2022 відповідальність ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована страховиком ПрАТ «Європейський страховий альянс»; строк дії договору з 30.06.2022 по 29.06.2023. Також, полісом встановлено розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130000 грн. (а.с.72, 74).

Позивач, маючи зобов`язання та право на звернення за регламентними виплатами до МТСБУ або страхової компанії, з такою заявою не звернувся, а оскільки розмір шкоди не перевищує розміру страхових виплат, то й підстав для покладення відповідальності на страхувальника немає.

На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вищевказаного не врахував, та безпідставно поклав на відповідача обов`язок страховика з відшкодування шкоди у межах страхового ліміту, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Щодо розписки від 31.12.2022 написаною ОСОБА_2 , в якій вона зобов`язалася оплатити ремонт належного позивачу автомобіля Фольцваген пасад № НОМЕР_2 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України позадоговірне, деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

Розмір заподіяної шкоди є істотною умовою для такого виду договорів, як відшкодування шкоди, однак розписка надана відповідачем не містить розміру відшкодування, що свідчить про неукладеність цього договору.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди з підстав її недоведеності.

За правилами частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції керуючись положеннями ч.2 ст. 141 ЦПК України, задовольнив заяву ОСОБА_1 про компенсацію відповідачем судових витрат на правничу допомогу; пов`язаних із явкою до суду та витрат пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Суд першої інстанції внаслідок неправильно наданої оцінки наявним в матеріалах справи доказам та неправильного застосування норм матеріального права, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

За таких обставин наведене, згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставаою для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди та додаткового рішення цього ж суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, то в порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 610,40 грн судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2023 року в частині стягнення матеріальної шкоди, витрат, понесених за договором виконання експертної оцінки від 05.01.2023 й судового збору та додаткове рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2023 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний