Єдиний унікальний номер: 378/771/23
Провадження № 2-др/378/2/24
"21" березня 2024 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді: Скороход Т. Н.
за участю секретаря: Соколової О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище Київської області заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення судових витрат по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики -
Рішенням Ставищенського районного суду від 5 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 6 грудня 2018 року в розмірі 840000 гривень; проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 6 грудня 2018 року в розмірі 535344 гривні 65 копійок; заборгованість за договором позики від 16 лютого 2019 року в розмірі 840000 гривень; проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 16 лютого 2019 року в розмірі 525540 гривень 81 копійка та судовий збір в сумі 13420 гривень.

13 березня 2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 90000 грн. (а.с. 188-189).

21 березня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення (а.с. 221-231), в яких просить відмовити у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що представник позивача, всупереч ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення дебатів не заявила про подачу доказів після ухвалення рішення суду, на підставі яких встановлюється розмір судових витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, тому підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги адвокатом позивачу, що позбавляє суд можливості дослідити відповідність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу умовам даного договору та встановити факт існування даного договору. Під час кожного судового засідання, яке проводилося у справі, суд встановлював повноваження представника позивача на підставі довіреності від 27.10.2023, яку представник позивача також додала до заяви про ухвалення додаткового рішення. В матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджений фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, зокрема звіти про надані послуги, рахунки, акти наданих послуг/виконаних робіт, тощо. Також відсутні належні докази, якими підтверджено фактичне здійснення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 грн., заявлених позивачем до відшкодування. В якості доказу на підтвердження витрат позивача на надання правничої допомоги представником позивача подана платіжна інструкція від 06.03.2024 № 0.0..1 про перерахування коштів в розмірі 50000 грн. ФОП ОСОБА_2 , проте відповідно до п. 4 ст. 1, ч. 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатура та адвокатську діяльність» платіжна інструкція про перерахування коштів ФОП не може бути належним доказом на підтвердження здійснення позивачем оплати послуг адвоката. Позивачем не виконано вимоги ч. 3 ст. 137 ЦПК України щодо надання детального опису фактично наданих адвокатом послуг. Звернула увагу на те, що відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України суд не бере до уваги докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. В матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем вказаних вимог щодо направлення доказів, які ним подані до заяви про ухвалення додаткового рішення, в зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави брати до уваги докази додані до заяви про ухвалення додаткового рішення. Вищенаведені факти щодо порушення позивачем порядку подання доказів та недоведеності ним понесених витрат на надання правничої допомоги, позбавляють суд правових підстав для здійснення розподілу даних витрат. Щодо суми заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, то розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом за представлення інтересів в суді першої інстанції є завищеним щодо іншої сторони спор, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Як вбачається з матеріалів справи всі документи по справі буди подані за прізвищем та ініціалами позивача. Щодо заявленого позивачем в розрахунку витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн. на сплату авансу, то аванс не є видом правничої допомоги. Щодо заявленого в розрахунку витрат адвоката на прибуття до суду в розмірі 5000 грн. за кожне засідання, а всього 15000 грн., то зауважила, що витрати сторін на їх представників пов`язані із явкою до суду не включаються до витрат на професійну правничу допомогу згідно із нормами статті 137 ЦПК України та регламентовані іншою нормою закону (ст. 138 ЦПК України). Крім того, жодних доказів на понесення вказаних витрат на прибуття до судового засідання представника позивача суду не надано. Потрібно також врахувати, що в позовній заяві позивачем зазначений орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу 50000 грн., в заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача просить суд стягнути не то 50000 грн., не то 90000 грн., враховуючи, що в прохальній частині заяви зазначено, що при винесенні рішення взяти до уваги суму витрат позивача, понесеної на оплату правничої допомоги у сумі 90000 грн.. при цьому заява про винесення додаткового рішення не містить обґрунтування неможливості позивача передбачити витрати в розмірі 90000 грн. на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відшкодування витрат в частині перевищення. Зазначила, що у випадку ухвалення додаткового рішення по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу зменшить їх розмір до 1 грн..

В судове засідання позивач та його представник не прибули, представник позивача до суду через систему «Електронний суд» направила заяву, в якій просить судове засідання проводити без її участі та без участі позивача (а.с. 209-210).

В судове засідання відповідач та його представник не прибули, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином (а. с. 218-219).

Суд дослідивши матеріали справи, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

До заяви про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу представником позивача додано розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 7 березня 2024 року (а.с. 190). Представником позивача на підтвердження оплати наданих послуг додано квитанції до прибуткового касового ордеру № 25/К від 11 вересня 2023 року та № 56/к від 6 березня 2024 року і платіжну інструкцію від 06.03.2024 № 0.0..1 про перерахування коштів в розмірі 50000 грн. ФОП ОСОБА_2 (а.с. 194-196).

У висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 зазначено наступне.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частин першої шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження своїх повноважень адвокат Князьська Н.А. в підготовчому засіданні 20 грудня 2023 року надала суду копії довіреності від 27 жовтня 2023 року (а.с. 88-89), витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 27 жовтня 2023 року (а.с. 90), витягу з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 91).

До заяви про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу представником позивача додано розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 7 березня 2024 року, відповідно до якого за умовами договору № 42-2 від 10.09.2023 про надання правової допомоги по цивільній справі внесено аванс 25000 грн.; гонорар 50000 грн.; оплата адвоката за прибуттям до суду в розмірі 5000 грн. за участь у кожному судовому засіданні, всього оплата за прибуття адвоката у 3 судові засідання у справі складає 15000 грн.; всього розмір понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги у вказаній справі складає 90000 грн. та оплата судового збору 13420 грн. (а.с. 190). Представником позивача на підтвердження оплати наданих послуг додано квитанції до прибуткового касового ордеру № 25/К від 11 вересня 2023 року та № 56/к від 6 березня 2024 року і платіжну інструкцію від 06.03.2024 № 0.0..1 про перерахування коштів в розмірі 50000 грн. ФОП ОСОБА_2 (а.с. 194-196).

За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а саме договору № 42-2 від 10.09.2023 про надання правової допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акту приймання-передачі наданих послуг, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, докази направлення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до неї документів (а. с. 188-196) на поштову адресу відповідача або ж електронну адресу представника відповідача всупереч ч. 9 ст. 83 ЦПК України суду не надано, що позбавляє сторону відповідача можливості заявити про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача у своїх запереченнях також зазначила, що представник позивача до закінчення дебатів не заявила про подачу доказів щодо розміру судових витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно протоколу судового засідання від 5 березня 2024 року (а. с. 130) 5 березня 2024 року, о 14 год 13 хв, суд після судових дебатів вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

5 березня 2024 року, о 15 год 29 хв, тобто після закінчення судових дебатів, від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява, в якій остання просить суд при винесенні рішення взяти до уваги суму витрат позивача, понесену на оплату правничої допомоги у сумі 50000 грн. (а.с. 185-186).

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , не надала суду належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, - суд вважає, що в стягненні витрат на правничу допомогу на користь останнього, слід відмовити.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 90000 гривень на користь ОСОБА_1 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження додаткового рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного додаткового рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Додаткове рішення складено 21 березня 2024 року.

Суддя Т. Н. Скороход