"20" березня 2024 р. Справа № 363/421/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

20 березня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Охоти Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали позовної заяви ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» (адреса місцезнаходження: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Мєшкова, буд. 20; код ЄДРПОУ - 44050459) до ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони від 03.09.2021 року № 12126541.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 03 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» та ОСОБА_1 укладено Договір № 12126541 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони.

Відповідно до умов Договору, Виконавець надавав обраний Замовником перелік послуг визначених п.1.3 Договору а саме: п.п. 1.3.1 Договору: «Охорона Об`єкта - здійснюється Виконавцем шляхом спостереження за станом технічних засобів охоронної сигналізації (далі - ОС), яка встановлена на Об`єкті Замовника та автоматично сповіщає про проникнення в приміщення чи порушення архітектурно-будівельних конструкцій, а також забезпечення негайного виїзду Групи Швидкого Реагування (надалі ГШР) з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання ОС, та при необхідності - затримання осіб, які проникли на Об`єкт».

Пунктом 1.2 Договору визначено, що послуги надаються за адресою, яка вказана в Додатку №1. Згідно п.1. Додатку №1 до Договору адреса об`єкта АДРЕСА_1 (далі - Об`єкт). Вартість обраних Замовником послуг, згідно переліку викладеному в пункті 1.3 Договору, визначаються у Додатку №1 (пункт 2 Договору). В свою чергу згідно п.2. Додатку №1 вартість обраних Замовником послуг складає 360,00 (триста шістдесят гривень 00 копійок) за один місяць їх надання.

Згідно положень п. 2.3. Договору, оплата за цим Договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться Замовником щомісячно, протягом перших п`яти календарних днів місяця в якому надаються послуги.

Відповідно до п. 3.2.14. Договору Замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату послуг, що надаються Виконавцем згідно умов Договору.

З моменту підписання Договору Відповідачем регулярно допускались прострочення оплати за звітний місяць в яких надавались послуги. Проте з жовтня місяця 2021 року та до 19 червня 2023 року (включно) Відповідачем не здійснено жодної оплати.

Оскільки від відповідача не надходило інформації про необхідність припинення надання послуг, то протягом вказаного періоду позивачем продовжувалися належним чином виконуватися свої зобов`язання з надання визначених у договорі послуг охорони: здійснювалося реагування на сигнали тривоги, надавалися консультації щодо порядку застосування встановленого обладнання, з`ясовувалися причини від`єднання встановленого обладнання від мережі тощо.

17.02.2023 року о 13:09 працівником Виконавця здійснено телефонний дзвінок та проінформовано про наявність заборгованості, Замовник озвучила, що послугами Виконавця не користувалась.

20.06.2023 клієнту припинено надання послуг передбачених Договором у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань та існуючим боргом.

В зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань, Позивачем на адресу Відповідача направлено Повідомлення-вимогу вих. № 08-12/22-2 від 16.11.2023 р. про неналежне виконання зобов`язань за Договором, сплату грошових коштів. Вказаною вимогою Відповідач був повторно проінформований про припинення надання послуг по Договору на підставі п. 4.1.4 договору з 20.06.2023 року.

Проте, Відповідач так і не виконує грошові зобов`язання по сплаті вартості наданих Позивачем послуг. Станом на дату подачі позову сума заборгованості Відповідача за отримані по Договору послуги складає 7 536,00 (сім тисяч п`ятсот тридцять шість гривень 00 копійок).

Крім того п. 5.1.1. Договору встановлено, що за несвоєчасну оплату наданих Виконавцем послуг протягом календарного місяця, зобов`язується оплатити штрафні санкції у розмірі 100% вартості послуг Виконавця, зазначених в п. 2 Додатку №1 до Договору, що становить 360,00 (триста шістдесят гривень 00 копійок).

Керуючись пунктом 5.1.1 Договору штраф у розмірі 100% вартості послуг Виконавця, зазначених в п. 2 Додатку №1 до Договору за несвоєчасну оплату наданих Виконавцем послуг підлягає стягненню в розмірі 360,00 (триста шістдесят гривень 00 копійок).

Жодних дій щодо сплати боргу Відповідачем вчинено не було та станом на день подання даного позову заборгованість не сплачена. Тому, станом на дату подачі позову загальна сума боргу по Договору, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача складає 7 896,00 грн. (сім тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень 00 копійок).

На підставі вищевикладеного, позивач просив позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача суму заборгованості оплати за договором про надання послуг, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 25.01.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи.

Судове засідання по справі призначалося неодноразово: 22.02.2024 року, 20.03.2024 року.

У судові засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Копію ухвали суду від 25.01.2024 року доставлено в електронні кабінети позивача та його представника 26.01.2024 року, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 32-33), сформованими засобами автоматизованої системи документообігу суду.

Разом з позовною заявою представником позивача подано клопотання (а.с. 23) про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача. У вказаному клопотанні представником позивача позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Станом на 20.03.2024 року від сторони позивача більше не надходило жодних заяв, клопотань чи будь-яких інших процесуальних документів.

У судове засідання від 22.02.2024 року відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 22.02.2024 року. Подане клопотання було мотивовано тим, що ОСОБА_1 фізично знаходиться та тимчасово перебуває в іншому місті. При цьому будь-якого документального підтвердження на існування вказаних у клопотанні обставин, що перешкоджають прибуттю відповідача у судове засідання, надано не було. На підставі вказаного клопотання судове засідання було відкладено на 20.03.2024 року.

У судове засідання від 20.03.2024 року відповідач ОСОБА_1 також не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи повторно надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 20.03.2024 року. Подане клопотання було так само мотивовано тим, що ОСОБА_1 фізично знаходиться та тимчасово перебуває в іншому місті. При цьому будь-якого документального підтвердження на існування вказаних у клопотанні обставин, що перешкоджають прибуттю відповідача у судове засідання, також надано не було.

Копія ухвали суду від 25.01.2024 року разом з судовою засобами поштового зв`язку направлялася за офіційно зареєстрованим у встановленому законодавством порядку місцем проживання відповідача. Копія позовної заяви та додатків до неї відправлялися відповідачу позивачем відповідно до приписів ч. 1 ст. 177 ЦПК України, що підтверджується наявною у матеріалах справи поштовою кореспонденцією (а.с. 14). Вказане місце проживання також зазначається і самою ОСОБА_1 у своїх клопотаннях про відкладення судових засідань. Разом з тим відповідне поштове відправлення з копією ухвали від 25.01.2024 року повернуто до суду у зв`язку з закінченням строку зберігання.

Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду чи копії судових рішень. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання та вручення копії судового рішення.

В аспекті цього та поданого відповідачем клопотання про відкладення судового засідання, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії учасників справи.

Суд звертає увагу, що відповідачем двічі було подано клопотання про відкладення судового розгляду. Вказані клопотання обґрунтовані тими самими обставинами (перебуванням в іншому місті) і не містять будь-якого документального підтвердження того, що ці обставини мають об`єктивний та непереборний характер, що позбавляє відповідача з`явитися до суду у визначений час та місце.

Разом з тим клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання від 22.02.2024 року було задоволено, судове засідання відкладено з наданням досить тривалого часу для підготовки відповідача до справи та прибуття у наступне судове засідання. Однак ОСОБА_1 повторно у судове засідання не з`явилися, знову подавши клопотання про відкладення судового засідання, яке обґрунтоване існуванням обставин, які не знаходять свого доказового підтвердження.

На підставі вищевикладеного, суд розцінює поведінку ОСОБА_1 як недобросовісну, спрямовану на затягування судового процесу. У зв`язку з цим суд вважає причини неявки ОСОБА_1 у судове засідання неповажними та вважає за можливе проводити судовий розгляд за її відсутності, зважаючи на її належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи вищевикладені висновки, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що в позовній заяві ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду.

У п. 4 Узагальнення практики судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства при розгляді цивільних справ у порядку заочного розгляду, підготовленого Апеляційним судом м. Києва 01.09.2013 року, зазначається, що участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін. Тому не можна вважати основою заочного провадження один лише факт неявки відповідача у судове засідання. Необхідним елементом є неповідомлення ним причин неявки або визнання таких причин судом неповажними.

Аналіз положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України дає можливість зробити висновок, що однією з законодавчо визначених підстав проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення є не тільки неявка відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але і також неповідомлення ним причин такої неявки чи визнання судом причин неявки неповажними. Тобто проведення заочного розгляду справи не виключається у випадку, якщо відповідачем повідомлено про причини своєї неявки, зокрема, у клопотанні про відкладення судового розгляду, але судом визнано ці причини неповажними.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, причини її неявки визнані судом неповажними, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Одним з різновидів договорів про надання послуг є договір зберігання, за яким відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У свою чергу спеціальним видом договору зберігання є договір охорони, за яким відповідно до ст. 978 ЦК України охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Судом встановлено, що 03.09.2021 року між ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» та ОСОБА_1 укладено договір № 12126541 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони (а.с. 18-22).

Відповідно до п. 1.1 укладеного договору ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» зобов`язалося надати послуги ОСОБА_1 в обсягах та кількості, які нею обрані, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 укладеного договору послуги надавалися за адресою, яка вказана в Додатку № 1 до даного договору. З Додатку № 1 (а.с. 20) вбачається, що адресою надання послуг є кв. АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом з відповіді № 419539 на запит до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 25), адреса, за якою надавалися послуги відповідно до умов зазначеного договору, збігається з адресою офіційно зареєстрованого місця проживання відповідача.

Відповідно до п. 1.3 укладеного договору перелік послуг складається з: охорони об`єкта, реагування на сигнал «тривога», спостереження та обслуговування і ремонту.

У свою чергу відповідно до розділу 2 укладеного договору ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щодо оплати послуг ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032», які визначені у п. 1.3 вказаного договору.

Згідно п. 2.1 укладеного договору вартість обраних ОСОБА_1 послуг визначається сторонами у Додатку № 1 до даного договору. З Додатку № 1 до договору вбачається, що вартість послуг ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» у виді охорони об`єкта складає 360 грн. за місяць, які відповідно до п. 2.3 цього ж договору мають сплачуватися ОСОБА_1 на умовах передоплати щомісячно, протягом перших п`яти календарних днів місяця, в якому надаються послуги.

З наданих суду копії договору № 12126541 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони від 03.09.2021 року та додатків до нього (а.с. 18-22) вбачається, що як сам договір, так і додатки до нього укладені в письмовій формі, підписані сторонами цих договірних відносин, у тому числі особисто ОСОБА_1 Підписавши договір та додатки до нього, ОСОБА_1 не тільки надала згоду на отримання від ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» визначених у договорі послуг, але і засвідчила свою обізнаність, ознайомлення з умовами договірних зобов`язань та підтвердила своє волевиявлення на виникнення останніх на обумовлених сторонами умовах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» та ОСОБА_1 у письмовій формі укладено договір № 12126541 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони від 03.09.2021 року, з моменту укладення якого ОСОБА_1 добровільно взяла на себе зобов`язання, зокрема, щодо оплати послуг ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» у порядку та на умовах, визначених у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що з моменту укладення договору від 03.09.2021 року та по 20.06.2023 року (з урахуванням автоматичної пролонгації укладеного договору відповідно до положень п. 8.2 договору) ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» належним чином здійснювалося виконання свого обов`язку щодо надання послуг, перелік яких визначений у п. 1.3 укладеного договору.

20.06.2023 року позивачем було припинено надання послуг, передбачених укладеним договором, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 грошових зобов`язань та існуючим боргом. Така поведінка позивача узгоджується з положеннями п. 4.1.1 укладеного договору та приписами ч. 3 ст. 528 ЦК України, за якими у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

16.11.2023 року позивачем було направлено ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про неналежне виконання зобов`язань за укладеним договором та сплату грошових коштів (а.с. 15-16). Однак, як встановлено судом, вказана вимога була проігнорована ОСОБА_1 .

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 7) підтверджується, що протягом періоду з жовтня 2021 року по червень 2023 року позивачем за надані послуги відповідно до умов укладеного договору здійснювалося нарахування абонентської плати у розмірі 360 грн. (крім червня 2023 року, в якому абонентська плата нарахована у відповідності до обставин дострокового припинення надання послуг).

У свою чергу з розрахунку заборгованості підтверджується, а відповідачем не спростовано, що за вказаний період часу на виконання умов договору ОСОБА_1 не сплатила жодної суми грошових коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті вартості наданих послуг у розмірі 7 536 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За наведених вище обставин судом підтверджено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання щодо щомісячної сплати вартості наданих за укладеним договором послуг з охорони об`єкта шляхом сплати абонентської плати у встановлений строк та порядку, а також суд погоджується з наданим розрахунком заборгованості, вважає його обґрунтованим та правильним.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами договору про надання послуг, прострочення виконання замовником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати факт порушення зобов`язання або розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення між ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» та ОСОБА_1 договору про надання послуг № 12126541 від 03.09.2021 року, факт виконання ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» взятих на себе зобов`язань, факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з оплати вартості наданих послуг, а також обґрунтованість та правильність заявленої до стягнення суми заборгованості.

Відповідно до п. 5.1.1 укладеного договору за несвоєчасну оплату наданих послуг протягом календарного місця, ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити штрафні санкції у розмірі 100% вартості послуг, зазначених у п. 2 Додатку № 1 до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Одним з різновидів забезпечення виконання зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України є неустойка (штраф, пеня), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Таким чином, судом встановлено, що у п. 5.1.1 укладеного між позивачем і відповідачем договору погоджено застосування забезпечення виконання зобов`язання у виді неустойки (штрафу). Вказаний правочин викладений як складова частина договору про надання послуг, що укладений у письмовій формі. Таким чином, вказаний правочин є дійсним.

На підставі цього, зважаючи на порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення штрафу у розмірі 360 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» (адреса місцезнаходження: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Мєшкова, буд. 20; код ЄДРПОУ - 44050459) до ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» (адреса місцезнаходження: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Мєшкова, буд. 20; код ЄДРПОУ - 44050459) суму заборгованості за договором № 12126541 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони від 03.09.2021 року в розмірі 7 896 грн. 00 коп., яка складається з: суми боргу за надані послуги по договору у розмірі 7 536 (сім тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень 00 копійок; штрафних санкцій у розмірі 360 (триста шістдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» (адреса місцезнаходження: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Мєшкова, буд. 20; код ЄДРПОУ - 44050459) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач:

ТОВ «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 032» (адреса місцезнаходження: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Мєшкова, буд. 20; код ЄДРПОУ - 44050459).

Відповідач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас