Справа № 128/3630/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16.01.2024 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Фольварковій Н.О.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2016 року адвокат Чернілевська Р.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, яку обґрунтувала тим, що 09.04.2008 року між ОСОБА_1 (далі - позивач) та ОСОБА_3 (далі - відповідач ) був укладений договір купівлі-продажу, у відповідності до умов якого відповідач передав у власність позивачу житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Вказує, що в якості розрахунку за передану нерухомість позивач передав відповідачу 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень, та 11.04.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено третейську угоду про передачу справи на розгляд третейському суду. Та відповідним рішенням договір було визнано дійсним. В подальшому Ленінським міським судом видано виконавчий лист для примусового виконання зазначеного рішення.

Також зазначає, що 18.04.2014 ОСОБА_4 (далі - третя особа) подала заяву до Вінницького міського суду про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23 квітня 2008 року у справі №1 -147/08 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2015 рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23 квітня 2008 року у справі №1 -147/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.04.2008, а саме житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та визнання права власності на вищевказаний житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами - скасовано, в тому числі, з тих підстав що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений.

Вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.04.2008, в якості розрахунку за передану нерухомість позивач передав відповідачу 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень, а тому, у зв`язку зі скасуванням рішення суду, яким договір визнано дійсним, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 передані кошти у розмірі 250 000 грн.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 31.10.2016 відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду (Т.1 а.с.22).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.02.2017 провадження у даній цивільній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №127/8010/14-ц, за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23 квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна (Т.1 а.с.55).

15.01.2020 ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області поновлено провадження у даній цивільній справі та призначене судове засідання (Т.1 а.с.74).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.06.2021, у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_3 , заяву представника позивача ОСОБА_5 задоволено та залучено в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, як правонаступника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 (Т.1 а.с.158).

12.01.2022 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Зінченко А.А. через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин (Т.1 а.с.185).

07.12.2023 до судового засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Чернілевська Р.В. не з`явилися, при цьому попередньо на електронну адресу суду представник надіслала заяву, в якій просить судове засідання проводити у відсутності позивача та його представника позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Зінченко А.А. до судового засідання повторно не з`явилися по невідомим для суду причинам, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином; заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб.

12.01.2022 в судовому засіданні представник позивача адвокат Чернілевська Р.В. підтримала позов з підстав зазначених у ньому, просила його задовольнити. Суду пояснила, що у 2008 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено третейську угоду про передачу справи на розгляд третейському суду. Та відповідним рішенням договір купівлі-продажу житлового будинку було визнано дійсним. В подальшому Ленінським міським судом видано виконавчий лист для примусового виконання зазначеного рішення. Проте у 2014 році дружина ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася із заявою до Вінницького міського суду Вінницької області про скасування рішення третейського суду, оскільки право власності на житловий будинок, який був предметом договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було набуто під час перебування її у шлюбі із ОСОБА_3 , а тому було порушено її права. Вказує, що Вінницьким міським судом рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23 квітня 2008 року у справі № 1 - 147/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, - скасовано повністю. Вказує, що оскільки ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу житлового будинку передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 250 000 грн., однак даний правочин визнано недійсним, а тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача, вищевказану суму коштів. Також вважає, що у даному випадку строки позовної давності не пропущені, оскільки ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2015, якою рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23 квітня 2008 року у справі № 1 - 147/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.04.2008, скасовано повністю, набрала законної сили 10.10.2016 згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 10.10.2016.

В судовому засіданні 12.01.2022 відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Зінченко А.А. заперечували щодо позовних вимог, вважають, що позивачем були пропущені строки позовної давності. Представник відповідача адвокат Зінченко А.А. суду зазначив, що за життя ОСОБА_3 позовні вимоги не визнавав та від ОСОБА_1 ніяких коштів, про які зазначено у договорі-купівлі продажу житлового будинку взагалі не отримував. Вказує, що ОСОБА_3 вважав вказаний договір- договором довічного утримання, при цьому після укладення договору купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 ніколи у вказаний будинок не вселявся та при житті ОСОБА_1 не претендував на даний будинок. Крім цього, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки відповідно до вимог закону, договір купівлі-продажу житлового будинку є нікчемним, у зв`язку із чим нікчемний правочин не породжує ніяких юридичних наслідків, але до нього можуть бути застосовані наслідки з його недійсністю, тому право на повернення коштів фактично у позивача виникло ще з 09.04.2008, тобто з моменту його укладення.

Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, пояснення відповідача, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та такими, що підлягає відмові у задоволені, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається , що 09.04.2008 між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) було укладено письмовий договір купівлі-продажу, згідно умов якого «продавець» передав у власність «покупцю», а «покупець» прийняв у власність житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який належить «продавцю» на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на жилий будинок від 28.05.1987, видане виконкомом Вінницької районної ради народних депутатів на підставі рішення Вінницької районної ради народних депутатів № 271 від 24 жовтня 1986 року та рішення виконкому Вінницько-Хутірської сільської ради від 08.01.1986 № 6, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 29.05.1687, в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 228; також, сторони оцінили вищевказане будинковолодіння в 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень та в якості розрахунку за передану нерухомість, відповідно до умов договору, покупець передав продавцю домовлену з ним суму грошей в розмірі 250 000 гривень (Т.1 а.с.5).

Крім цього, 11.04.2008 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено третейську угоду про передачу на розгляд і остаточне вирішення до постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» спору, який виник між сторонами у зв`язку з укладенням та виконанням договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.04.2008, а саме: житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.6).

23.04.2008 рішенням Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» (під головуванням третейського судді Собканюка П.Л.) визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.04.2008 року, а саме житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ; визнано право власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (Т.1 а.с.7).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.05.2008 заяву ОСОБА_1 задоволено та видано ОСОБА_1 виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23.04.2008 у справі №1-147/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності на житловий будинок (а.с.8).

Однак, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2015, за заявою ОСОБА_4 , рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 23 квітня 2008 року у справі № 1 - 147/08 (третейський суддя Собканюк П.Л.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.04.2008, а саме житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , визнання права власності на вказаний житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, - скасовано повністю (а.с.9-11).

Крім цього, зі змісту вищевказаної ухвали судом установлено, що грошові кошти в сумі 250 000 грн. ОСОБА_1 не передавав, також не відбулась фактична передача спірного житлового будинку, а ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що його обманув ОСОБА_1 разом зі своїм товаришем ОСОБА_6 . Участі у розгляді третейської справи він також фактично не приймав.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27.11.2015, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2015 залишено буз змін (а.с.12-14).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України в редакції на час написання розписки).

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу (стаття 209 ЦК).

Згідно ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст.220 Кодексу у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц, провадження № 61-9087св21, зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 628 Кодексу).

Відповідно до положень ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК).

Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна обов`язково підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3 ст. 640 ЦК України).

Як вбачається із змісту ч.1 ст. 216 ЦК України недійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Окрім того, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Загальним наслідком недійсності правочину є реституція. Виходячи зі змісту реституції в зобов`язально-правових відносинах захисту права власності, її метою є поновлення того майнового становища сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину. При цьому, особливістю реституції, як наслідку недійсного правочину в захисті права власності полягає у можливості її застосування незалежно від наявності вини і заподіяної таким правочином шкоди.

У постанові Верховного Суду від 24.06.2021р. у справі №331/4782/18, колегію суддів зазначено: «Наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину».

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що в ході розгляду даної цивільної справи представник позивача обґрунтовує позовні вимоги лише письмовим договором-купівлі продажу укладеним 09.04.2008 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який під час його укладення нотаріально не посвідчений нотаріусом.

Відмовляючи в задоволенні позову судом враховано, що в матеріалах справи не міститься належних, допустимих , достатніх та достовірних доказів, які б свідчили про передачу позивачем ОСОБА_1 грошових коштів у розмір 250 000 грн. ОСОБА_3 , в якості розрахунку за передану нерухомість, а саме житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне.

Згідно з положенням статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц)

Таким чином, з огляду на те, що судом досліджувані позовні вимоги визнано необґрунтованими - відсутні правові підстави застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.258, 263- 265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Олена САЄНКО