Дата документу 21.03.2024
Справа № 2-2618/09
Провадження № 6/334/47/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року Ленінський районний суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Коломаренко К.А.,

при секретарі Цілінко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення суду у цивільній справі 2-2618/2009 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , яке набрало законної сили 08.09.2009 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №914-Ф від 19.10.2007 року у розмірі 2 306 436,32 гривень, а також держмита у розмірі 1 700 гривень та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В обґрунтування заяви зазначав, що 26.08.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за наслідками розгляду позовної заяви АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 у справі №2-2618/2009 було ухвалено рішення, яке набрало законної сили 08.09.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №914-Ф від 19.10.2007 у розмірі 2 306 436,32 грн, а також держмита у розмірі 1 700 грн та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 2-2618/2009. Ухвалою від 07.12.2023 року по цивільній справі №2-2618/2009 судом було затверджено мирову угоду, укладену 16.11.2023 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк». Посилаючись на те, що існують процесуальні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, просить заяву задовольнити.

Ухвалою суду від 26.01.2024 року заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження, призначено судове засідання.

12.02.2024 року через систему «Електронний суд» від представника АТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_2 , надійшли письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні заяви. Зазначила, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. перебувало виконавче провадження №63783120 від 02.12.2020 з примусового виконання виконавчого листа №2-2618/2009, виданого 05.11.2009 Ленінським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-2618/2009 від 26.08.2009, що набрало законної сили 08.09.2009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №914-Ф від 19.10.2007 у розмірі 2 306 436,32 грн, а також держмита у розмірі 1 700 грн та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Станом на 20.11.2023 заборгованість Боржника перед Стягувачем за Виконавчим документом становила 2 282 916,09 грн, в т.ч.: основний борг (кредит) 2 000 000 грн (Два мільйони) гривень 00 копійок; проценти за користування кредитними коштами 273 833,68 грн (Двісті сімдесят три тисячі вісімсот тридцять три гривні 68 копійок); пеня за прострочення виконання зобов`язань - 9 082,41 грн (Дев`ять тисяч вісімдесят дві гривні 41 копійки); державне мито та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 0 грн (0 гривень 00 копійок). 20 листопада 2023 року на адресу приватного виконавця надійшла спільна заява Стягувача та Боржника від 16.11.2023 про укладення мирової угоди в межах виконавчого провадження №63783120 від 02.12.2020 з примусового виконання виконавчого листа №2-2618/2009, виданого 05.11.2009 Ленінським районним судом м. Запоріжжя, разом з підписаною сторонами виконавчого провадження мировою угодою. У листопаді 2023 року приватний виконавець звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з поданням про затвердження судом умов мирової угоди. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2023 у справі №2-2618/09 подання приватного виконавця задоволено та затверджено мирову угоду, укладену 16.11.2023 між стягувачем акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та боржником ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №63783120 від 02.12.2020 з примусового виконання виконавчого листа №2-2618/2009, виданого 05.11.2009 Ленінським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2618/2009 від 26.08.2009, що набрало законної сили 08.09.2009, за умовами якої: Боржник гарантує, що протягом 72 (сімдесяти двох) місяців з моменту затвердження цієї Мирової угоди судом заборгованість перед Стягувачем в сумі 2 000 000 грн буде погашена шляхом сплати Боржником за визначеними у п. 17 цієї Мирової угоди реквізитами Стягувача щомісячних платежів у строк (термін) не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з наступного місяця після затвердження судом цієї Мирової угоди та у сумах, що визначені в Додатку 1 до цієї Мирової угоди (п. 3); Сторони усвідомлюють, що у разі затвердження судом цієї Мирової угоди, укладеної Сторонами у процесі виконання рішення, Виконавче провадження підлягає закінченню з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Наслідки закінчення Виконавчого провадження у зв`язку із затвердженням судом цієї Мирової угоди, передбачені ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», Сторонам повністю зрозумілі. Стягувач гарантує, що після затвердження судом цієї Мирової угоди він у межах прав, наданих йому як стороні Виконавчого провадження, вживатиме заходів, спрямованих на закінчення такого провадження та скасування усіх заходів, які були застосовані з метою забезпечення можливості здійснення примусового виконання Виконавчого документа (п. 8); Боржник і Стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з Виконавчим провадженням, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї Мирової угоди, покладаються на Боржника (п. 9). З урахуванням наведеного, 09.01.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микитою Андрійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №63783120, припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду, а листом від 09.01.2024 направлено на адресу Ленінського районного суду м. Запоріжжя копію даної постанови та виконавчий лист. Винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду, який його видав, за передбаченими законом наслідками затвердження мирової угоди гарантують боржнику право на захист від подвійного стягнення, а стягувачу - право на повне виконання рішення суду. І з саме такими наслідками був ознайомлений та погодився Боржник у п. 8 Мирової угоди. Із матеріалів справи вбачається, що умовами мирової угоди розстрочено Боржнику виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2618/2009 від 26.08.2009 у добровільному порядку строком на 72 місяці та на момент звернення з даною заявою Боржника до суду рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2618/2009 від 26.08.2009 ще повністю не виконано, а стягнута судом заборгованість за кредитним договором - не погашена. За таких обставин, затвердження судом мирової угоди, яка ще не виконана Боржником, не свідчить про звільнення від обов`язку Боржника по сплаті боргу за рішенням суду, оскільки обов`язок Боржника зберігається до повного погашення заборгованості за кредитним договором згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Вважає, що вимога заявника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не є належним способом захисту порушеного права на підставі ст. 432 ЦПК України, а правові підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Леліков С.О. в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином та завчасно повідомленими про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду 18.03.2024 року, конверт, який повернувся на адресу суду 13.03.2024 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а також довідки про доставку СМС. Причини неявку суду не відомі.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить розписка про отримання судової повістки в приміщенні суду та довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Згідно ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2618/2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №914-Ф від 19.10.2007 у розмірі 2 306 436,32 грн, а також держмито у розмірі 1 700 грн та 30 грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Рішення набрало законної сили 08.09.2009 року.

05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 2-2618/2009 (а.с.4-5).

Виконавче провадження №63783120 з примусового виконання виконавчого листа №2-2618/2009, виданого 05.11.2009 Ленінським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-2618/2009 від 26.08.2009, що набрало законної сили 08.09.2009 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №914-Ф від 19.10.2007 у розмірі 2 306 436,32 грн, а також держмита у розмірі 1 700 грн та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення перебувало на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2023 у справі №2-2618/09 подання приватного виконавця задоволено та затверджено мирову угоду, укладену 16.11.2023 між стягувачем акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та боржником ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №63783120 від 02.12.2020 з примусового виконання виконавчого листа №2-2618/2009, виданого 05.11.2009 Ленінським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2618/2009 від 26.08.2009, що набрало законної сили 08.09.2009, за умовами якої:

- Боржник гарантує, що протягом 72 (сімдесяти двох) місяців з моменту затвердження цієї Мирової угоди судом заборгованість перед Стягувачем в сумі 2 000 000 грн буде погашена шляхом сплати Боржником за визначеними у п. 17 цієї Мирової угоди реквізитами Стягувача щомісячних платежів у строк (термін) не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з наступного місяця після затвердження судом цієї Мирової угоди та у сумах, що визначені в Додатку 1 до цієї Мирової угоди (п. 3);

- Сторони усвідомлюють, що у разі затвердження судом цієї Мирової угоди, укладеної Сторонами у процесі виконання рішення, Виконавче провадження підлягає закінченню з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Наслідки закінчення Виконавчого провадження у зв`язку із затвердженням судом цієї Мирової угоди, передбачені ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», Сторонам повністю зрозумілі. Стягувач гарантує, що після затвердження судом цієї Мирової угоди він у межах прав, наданих йому як стороні Виконавчого провадження, вживатиме заходів, спрямованих на закінчення такого провадження та скасування усіх заходів, які були застосовані з метою забезпечення можливості здійснення примусового виконання Виконавчого документа (п. 8);

- Боржник і Стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з Виконавчим провадженням, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї Мирової угоди, покладаються на Боржника (п. 9).

З урахуванням наведеного, 09.01.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микитою Андрійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №63783120, припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду, а листом від 09.01.2024 направлено на адресу Ленінського районного суду м. Запоріжжя копію даної постанови та виконавчий лист. (а.с.47-49).

Так, статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Як випливає зі змісту Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, а також зазначено Верховним Судом у постанові від 16.01.2018 у справі №755/15479/14-ц, наведені у ст. 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально -правові та процесуально - правові.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

У даному випадку відсутні обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, виконавчий лист є належним та виданим компетентним судом.

Матеріально-правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально- правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Із матеріалів справи вбачається, що умовами мирової угоди розстрочено Боржнику виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2618/2009 від 26.08.2009 у добровільному порядку строком на 72 місяці та на момент звернення з даною заявою Боржника до суду рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2618/2009 від 26.08.2009 ще повністю не виконано, а стягнута судом заборгованість за кредитним договором - не погашена. За таких обставин, затвердження судом мирової угоди, яка ще не виконана Боржником, не свідчить про звільнення від обов`язку Боржника по сплаті боргу за рішенням суду, оскільки обов`язок Боржника зберігається до повного погашення заборгованості за кредитним договором згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2618/09 від 26.08.2009 року.

Заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннямистатті 432 ЦПК України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 755/6665/15-ц зазначив, що ухвала суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перепоною в завершенні судового провадження, оскільки така ухвала унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, тому перешкоджає подальшому розгляду та провадженню у справі.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання боржником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань щодо повернення заборгованості за кредитним договором.

Наслідками затвердження судом мирової угоди в процесі виконання рішення суду є виключно винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Особливими рисами таких наслідків є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такі випадки встановлені, зокрема, у ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленному законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Тобто, винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду, який його видав, за передбаченими законом наслідками затвердження мирової угоди гарантують боржнику право на захист від подвійного стягнення, а стягувачу - право на повне виконання рішення суду.

З такими наслідками був ознайомлений та погодився ОСОБА_1 у п. 8 Мирової угоди.

Разом з цим, у своїй заяві ОСОБА_1 просить суд застосувати наслідки, що суперечать ст. ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме шляхом визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на підставі ст. 432 ЦПК України.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа № 2-2618/09 від 05.11.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №914-Ф від 19.10.2007 року у розмірі 2 306 436,32 гривень, а також держмита у розмірі 1 700 гривень та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення, таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 247, 258-261, 268, 353, 432 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Коломаренко К. А.