Провадження № 22-ц/812/126/24 Головуючий суду першої інстанції Карташева Т.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Миколаїв Справа № 487/2840/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Карташевої Т.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 30 листопада 2023 року, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 27 лютого 2008 року.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 45 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 23 лютого 2023 року в нього виникла заборгованість перед Банком в розмірі 93 470.53 грн.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2008 року, у розмірі 93 470.53 грн, з яких: 76 461.89 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17 008.64 грн - заборгованість за простроченими процентами за користування позиченими коштами.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 27 лютого 2008 року в розмірі 76 461.89, яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 2 195.60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Умови та правила надання банківських послуг, що додані до позову, не підписані відповідачем, а роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 лютого 2008 року шляхом підписання Анкети-заяви. За такого позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь Банку нарахованих процентів за користування кредитними коштами задоволенню не підлягають через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, Банк подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким ці вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягненні процентів, оскільки не в повній мірі встановив дійсні обставини справи.

Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки при укладенні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 1,9 %.

З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної Анкети-заяви із зазначенням розміру відсотків, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані.

Позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем заяви, між Банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого Банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та відповідну правову оцінку не надав. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність Банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах. Які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Згідно постанови Верховного Суду по справі № 755/7704/15-ц від 23 січня 2018 року «Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд, на думку ВС, зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду».

Але не зважаючи на дані положення чинного законодавства суд відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами взагалі, чим порушив вимоги статей 1046 та 1048 ЦК України

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 27 лютого 2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанк, згідно з умовами якої ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У Анкеті-заяві зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані для ознайомлення в письмовому виді.

Одночасно в заяві від 27 лютого 2008 року зазначено, що відповідачу видана кредитка «Універсальна» № НОМЕР_1 терміном дії до 11/11.

Умови та правила надання банківських послуг, які додані до позову, не підписані відповідачем.

В подальшому за інформацією Банка було здійснено перевипуск карток, що надані відповідачу, а саме:

№ НОМЕР_1 відкрита 07 листопада 2007 року терміном дії до 11/11;

№ НОМЕР_2 відкрита 16 липня 2011 року терміном дії до 11/11;

№ НОМЕР_3 відкрита 02 грудня 2011 року терміном дії до 07/15;

№ НОМЕР_4 відкрита 14 квітня 2015 року терміном дії до 04/18;

№ НОМЕР_5 відкрита 04 квітня 2018 року терміном дії до 12/21;

№ НОМЕР_6 відкрита 23 вересня 2019 року терміном дії до 03/23;

№ НОМЕР_7 відкрита 24 січня 2022 року терміном дії до 02/26;

Інформацією з особового карткового рахунку відповідача встановлено, що за період з 05 березня 2008 року по 26 червня 2022 року відповідач активно користувався виданими йому кредитними картками, тобто кредитними коштами.

Відповідно до розрахунку Банка, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 23 лютого 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 94 470.53 грн, яка складається із 76 461.89 грн заборгованості за тілом кредиту, 17 008.64 грн заборгованості за процентами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З укладеного між сторонами письмового договору про надання банківських послуг, викладеного в заяві від 27 лютого 2008 року, встановлено, що сторони узгодили базову процентну ставку у розмірі 1.9 % у місяць на залишок заборгованості, встановлення розміру лімітних коштів на кредитній картці, строк дії договору, що співпадає зі строком дії картки та способи погашення заборгованості через внесення коштів на картку клієнта або списання коштів з дебетової картки. На виконання цих умов відповідач отримав кредитну карту, яка в подальшому перевипускалась з продовженням строків дії кредитних карток. В цій же заяві зазначено, що відповідачу 27 лютого 2008 року видано кредитку «Універсальна» № 770168 з базовою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 1.9 % у місяць.

Отже з огляду на зміст підписаної заяви, сторони узгодили між собою умови надання кредиту, які як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника, відповідач не виконував в повному обсязі, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала заборгованість за процентами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов помилкового висновку про відсутність узгодження між сторонами при наданні позичальнику грошових коштів розмір та порядок сплати процентів за користування цими коштами, оскільки повно та всебічно не з`ясував дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосуванню до них відповідних норм матеріального права.

Між тим апеляційний суд не погоджується з розрахунком заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки сторонами була погоджена процентна ставка у розмірі 1.9 % у місяць, а розрахунок містить за деякі періоди збільшений розмір процентної ставки, ніж було узгоджено сторонами. При цьому позивач посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який долучено до позову.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що долучений позивачем Витяг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про укладення договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо підвищення базової процентної ставки.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки у розмірі 1.9 % у місяць, що складає 22.8 % на рік.

З урахуванням наданого Банком розрахунку та виписки з банківського рахунку відповідача, якими встановлено, що заборгованість за кредитом виникла з 25 квітня 2015 року, шляхом перерахування збільшеної процентної ставки у цьому розрахунку до визначеної сторонами у розмірі 22.8% за рік, розмір заборгованості за процентами дорівнює 12 972.91 грн (за формулою заборгованість за тілом кредиту х 22.8% / 360 днів х кількість днів прострочки).

Водночас за позовними вимогам Банк просив стягнути з відповідача 17 008.64 грн процентів за користування кредитом, а тому в даному випадку суд апеляційної інстанції вважає задовольнити вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами частково у розмірі 12 972.91 грн.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, тому апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, тому апеляційний суд не вдається до оцінки і аналізу їх законності і обґрунтованості у неоскарженій частині.

З урахуванням викладеного рішення районного суду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скаргу Банку підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення процентів, у розмірі 488.40 (2 684.00 2 195.60) грн (з урахуванням суми судового збору, яка стягнута судом першої інстанції при задоволенні частини позовних вимог) та за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн, а всього 4 514.40 ( 488.40 + 4 026) грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 12 972 грн 91 коп. - проценти за користування кредитними коштами станом на 23 лютого 2023 року за договором про надання банківських послуг від 23 лютого 2008 року, а також 4 514 грн 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 16 січня 2024 року.