ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20391/21

Провадження № 22-ц/4820/500/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

з участю: сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників сторін ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2023 року (суддя Карплюк О. І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про усунення перешкод у користуванні майном.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки від 20.05.1997 вона є власником житлового будинку і земельної ділянки площею 0,22 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є власником суміжних земельних ділянок кадастрові номери :25:002:0071 та :25:002:0070 по АДРЕСА_2 . Межа земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070 визначена всупереч вимогам пункту 3.25 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень та проходить по фасаду належного їй будинку. Вона позбавлена доступу до частини жилого приміщення для обслуговування та ремонту. При виготовленні технічної документації із землеустрою на замовлення відповідачки з нею не погоджували межі земельної ділянки.

Тому позивачка просила усунути перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі: закрити Поземельну книгу та скасувати кадастровий номер земельної ділянки :25:002:0070 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2023 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність порушення її прав, оскільки згідно з висновком експертизи лінія межі спірної земельної ділянки проходить по фасаду її будинку і не дотримано вимог щодо відстані земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку (не менше 1,0 м). Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що експертом встановлена невідповідність конфігурації земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070 в натурі та у Державному земельному кадастрі конфігурації земельної ділянки в державному акті на право власності на земельну ділянку попереднього власника.

Відзиви ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_2 залишені без розгляду ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2024 року і 25 березня 2024 року.

У засіданні апеляційного суду позивачка і її представник апеляційну скаргу підтримали.

Відповідачка і її представник не визнали апеляційну скаргу.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмову в позові суд першої інстанції мотивував тим, що позивачка не довела вчинення їй перешкод у користуванні належним на праві власності житловим будинком з надвірними будівлями, а тому її вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується. Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу з таких підстав.

Установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.05.1997 та державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ № 14099, виданого 15.12.1997 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,22 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 .

На підставі договору довічного утримання від 24.12.2004 та державного акта на право власності на землю серії ХМ № 010780, виданого 21.06.2005 і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06, ОСОБА_2 на праві приватної власності належать житловий будинок і земельна ділянка кадастровий номер :25:002:0070 площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови по АДРЕСА_2 .

Відповідачка є також власником земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0071, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

19.04.2005 ТОВ ЕКФ «Власна справа» на замовлення ОСОБА_2 виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право на земельну ділянку кадастровий номер :25:002:0070.

Позивачка вказує на вчинення відповідачкою перешкод у користуванні будинком, оскільки межа земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070 проходить по фасаду належного їй будинку, що унеможливлює обслуговування та проведення ремонтних робіт об`єкта нерухомого майна.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи № 3467/21-26 від 27.09.2023 межа земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070, що перебуває у власності відповідачки, відповідає дійсній межі відповідно до правовстановлюючих документів. Межа земельної ділянки позивачки на підставі державного акта від 15 грудня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю ХМ № 14099, не відповідає дійсній межі відповідно до правовстановлюючих документів. Межа земельної ділянки з кадастровим номером :25:002:0070, яка проходить по точках 1, 2, 3, 4, 5, 6 буде виходити за межі земельної ділянки згідно з державним актом на право приватної власності на землю ХМ № 14099 (у разі реалізації документації із землеустрою), які проходять по точках 8, 9, 10, 1, а саме в точці 5 на 0,40 м, в точці 2 на 1,7 м.

Межа земельної ділянки згідно з державним актом на право приватної власності на землю ХМ № 14099 (у разі реалізації документації із землеустрою), яка проходять по точках 8, 9, 10, 1 буде виходити за межі земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070, яка проходить по точках 1, 2, 3, 4, 5, 6, а саме в точці 10 на 0,43 м.

Станом на 16.05.2023 конфігурація та площа земельної ділянки в натурі (на місцевості), якою фактично користується ОСОБА_2 , відповідає конфігурації та площі земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070, яка зазначена в Державному земельному кадастрі, також площа земельної ділянки, визначена в правовстановлюючому документі (попередніх власників), відповідає, а конфігурація, визначена в правовстановлюючому документі (попередніх власників), не відповідає конфігурації земельної ділянки в натурі (на місцевості), якою фактично користується ОСОБА_2 , та конфігурації земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070, яка зазначена в Державному земельному кадастрі. Станом на 16.05.2023 експертом встановлено, що лінія межі земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070 згідно з правовстановлюючими документами і відомостями Державного земельного кадастру та по фактичному користуванню земельною ділянкою по АДРЕСА_2 проходить по фасаду будівлі, яка належать ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 .

Отже, в результаті проведення експертизи установлено, що конфігурація земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070, якою користується ОСОБА_2 і яка зазначена в Державному земельному кадастрі, не відповідає конфігурації земельної ділянки, зазначеній у правовстановлюючому документі попереднього власника. Межа земельної ділянки ОСОБА_1 на підставі державного акта від 15 грудня 1997 року, зареєстрованого у встановленому законом порядку, не відповідає дійсній межі. Лінія межі земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070 згідно з правовстановлюючими документами та відомостями з Державного земельного кадастру, а також по фактичному користуванню проходить по фасаду будівлі, належній позивачці.

Згідно з пунктом 3.25 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, які були чинними на час видачі ОСОБА_2 державного акта на право власності на землю, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Тому колегія суддів вважає доведеним факт порушення прав ОСОБА_1 і доводи її апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, позивачка неправильно обрала спосіб захисту свого порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1 і 2 статті 5 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені частиною 2 статті 16 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян (частини 1 і 5 статті 319 ЦК України).

В силу статті 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 125 і частиною 1 статті 126 ЗК України, в редакції, чинній на час видачі відповідачці держаного акта на право власності на земельну ділянку, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини 13 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Згідно з частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Пред`явлення позивачкою вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі не є необхідним для ефективного відновлення її права, оскільки на підставі державного акта на право власності на землю серії ХМ № 010780, виданого 21.06.2005 і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06, ОСОБА_2 залишається власником земельної ділянки кадастровий номер :25:002:0070, конфігурація якої не відповідає конфігурації земельної ділянки, зазначеній у правовстановлюючому документі попереднього власника, та межа якої проходить по фасаду будівлі позивачки.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Саме з цих підстав повинно бути відмовлено в позові ОСОБА_1 .

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20.

Зазначені вище висновки Верховного Суду апеляційний суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта