Справа № 673/1033/23
Провадження № 2/673/86/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"15" січня 2024 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Ягодіної Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Ставнічук Р.М.,

представника позивача- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

1.Аргументи сторін

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики в розмірі 514,12 Євро.

В обгрунтування позовних вимог вказав, що 17.01.2023 року між ним та ОСОБА_3 був укладений Договір позики, згідно якого остання взяла в борг грошові кошти в розмірі 500 євро та зобов`язувалася їх повернути до 31.03.2023 року. У визначений у договорі строк грошові кошти не були повернуті, відповідач не реагує на вимоги щодо повернення вказаного боргу. В зв`язку з цим просив стягнути з відповідача 514,12 євро, які складаються із 500 євро основного боргу, 4,79 євро проценти за користування позикою та 9, 33 євро 3% річних та судові витрати в розмірі 12000 грн- на правничу допомогу та судовий збір - 1073,6 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить суд їх задоволити з викладених у позові підстав.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, натомість про розгляд справи була повідомлена належним чином.

2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 09.10.2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив.

15.01.2024 року судовий розгляд завершено ухваленням рішення суду по суті спору.

3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Встановлено, що 17.01.2023 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений договір позики, згідно з умовами якого остання отримала позику у розмірі 500 євро, яку зобов`язувалася повернути в строк до 31.03.2023 року, що підтверджується письмовою розпискою.

4.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав, застосовані норми права.

Згідно з частиною 1статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Дослідивши спірну боргову розписку, оцінивши її зміст, суд приходить до висновку, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики.

За змістом частини 1статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Отже, за своєю суттю розписка ОСОБА_3 про отримання у борг грошових коштів у ОСОБА_2 і зобов`язання їх повернути до 31.03.2023 року, оригінал якої знаходиться у матеріалах справи, є документом, який підтверджує укладення договору позики, засвідчує отримання боржником від кредитора грошової суми.

При цьому факт укладення 17.01.2023 року договору позики та отримання від ОСОБА_2 коштів у сумі 500 євро відповідач не спростував.

За змістом частини 1 статті 1050 ЦК України у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Суд вважає, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу не виконала, то з неї на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за прострочення повернення позики, відповідно до розрахунку, що міститься в матеріалах справи і прийнятий судом (500 євро х 3% річних : 365 (кількість днів у році) х 227 (кількість прострочених днів =9,33 євро)).

Відповідно до ч.2 ст.625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення суми боргу із відповідача в загальному розмірі 509,33 євро, з яких 500 євро основного боргу, 9,33 євро -3% річних.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з боржника процентів за користування отриманими в борг коштами за період з 17.01.2023 року по 31.01.2023 року в розмірі 4,79 євро, нарахованими відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України на суму боргу в іноземній валюті, суд знаходить вказані вимоги безпідставними з огляду на наступне.

Як встановлено судом предметом спірного договору позики є іноземна валюта євро. Розмір процентів за користування вказаними коштами умовами договору не обумовлений.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Позивач визначаючи розмір процентів за користування від суми позики, виходив із рівня облікової ставки НБУ.

За змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року№ 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (стаття 2 Закону № 679-XIV).

Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку.

Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями.

Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют.

Пунктом 1.1 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 серпня 2004 року № 389, визначено, що облікова ставка НБУ - один з монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

Пунктами 3.1, 3.2 цього Положення визначено, що НБУ визначає розмір облікової ставки, дотримуючись таких основних принципів: облікова ставка використовується НБУ одночасно як засіб реалізації грошово-кредитної політики та орієнтир ціни на гроші; облікова ставка є одним із чинників, що характеризують основні напрями змін грошово-кредитного регулювання; облікова ставка має підтримуватися на позитивному рівні щодо прогнозного рівня інфляції, який визначається схваленими Кабінетом Міністрів України основними прогнозними макроекономічними показниками на відповідний рік та враховується під час складання державного бюджету з наступними змінами; облікова ставка є найнижчою серед процентних ставок, за якими НБУ може підтримати ліквідність банків. Визначення рівня та характеру змін облікової ставки НБУ залежить від тенденцій загального економічного розвитку, макроекономічних та бюджетних процесів, стану грошово-кредитного ринку. Національний банк під час визначення облікової ставки враховує й інші фактори, які можуть вплинути на вартість коштів у національній валюті, - інфляційні або девальваційні очікування, процентні ставки рефінансування, які використовуються центральними банками країн, що мають тісні торговельно-економічні зв`язки з Україною тощо.

Суд доходить до висновку, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, яке міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року справа № 464/3790/16-ц провадження № 14-465цс18.

Таким чином, в частині вимог позову про стягнення процентів за користування позикою в розмірі 4,79 євро слід відмовити.

5. Судові витрати.

Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що при встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Звертаючись до суду, представник позивача зазначає суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000, 00 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу ним подано: договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів у суді від 11.09.2023 року, акт надання правової допомоги згідно договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 11.09.2023 року, опис виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 11.09.2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12000 грн.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем ОСОБА_3 не подано до суду заяви щодо неспівмірності понесених судових витрат зі складністю справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін. характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу співмірними наданим послугам.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог на 99,07%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 12952,01 грн, з яких витрати по сплаті судового збору становлять 1063,61 грн. та витрати на правничу допомогу -11888,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,133, 137, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 272, 273, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за борговою розпискою від 17 січня 2023 року в загальному розмірі 509,33 євро, з яких 500 євро основного боргу, 9,33 євро -3% річних, а також судові витрати в загальному розмірі 12952,01 грн., з яких витрати по сплаті судового збору 1063,61 грн. та витрати на правничу допомогу -11888,40грн.

В решті вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:

- позивач ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 03.08.1995 року Хмельницьким МУУМВС, ідентифікаційний номер НОМЕР_2

- відповідач ОСОБА_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , інші відомості відсутні.

Повне рішення складене 19.01.2024р.

Суддя: Т. В. Ягодіна