У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Мех В.Ю.

представника заявника- ОСОБА_2

представник суб`єкта оскарження- ОСОБА_1

представника стягувача - ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиувї ( м.Київ ) Лебедєва Л.Ю., стягувач: Акціонерне товариство`Укрсиббанк» на бездіяльність державного виконавця, суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із скаргою і просить скасувати арешт нерухомого майна, що належить йому на праві власності, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Солом`янського РУЮ у м.Києві 27 травня 2011 року.

Посилається на те, що листом від 25 жовтня 2023 року Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на його звернення було повідомлено, що в 2011 році на примусовму виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з нього та ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ`УкрСиббанк».

27 травня 2011 року було відкрито виконавче провадження, а 27 січня 2014 року виконавчий документ був повернутий стягувачу.

При відкритті виконавчого провадження був накладений арешт на належне йому на праві власності майно.

Після повернення виконавчого документа він стягувачем повторно до виконання не пред`являвся.

На даний час у його власності знаходиться квартира АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що з моменту повернення виконавчого документа пройшов тривалий час, його права власника порушуються, просить задовольнити скаргу.

Скарга була зареєстрована судом 27 жовтня 2023 року та ввідповідно до ст.33 ЦПК України вихзнаечно склад суду.

Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі.

08 листопада 2023 року представник суб`єкта оскарження подав заперечення, в яких зазначає, що в 2011 році на виконанні знаходилося виконавче провадження про стягнення заборгованості з заявника на користь ПАТ`УкрСиббанк».

27 січня 2014 року виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Інша інформація в відділі відсутня, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням 3-річного строку зберігання.

Заявник у судовому засіданні скаргу підтримав.

Представник суб`єкта оскарження покладалася на розсуд суду.

Представник стягувача в судовому засіданні зазначив, що банк на даний час не є стягуваем за вказаним рішенням суду.

За його інформацією право вимоги передано ТОВ`ФК`Європейська агенція з повернення боргів».

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Судом встановлено, що в 2011 році на виконанні ВДВС Солом`янського РУЮ у м.Києві перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 про солідарне стягнення з заявника та ОСОБА_3 заборгованості розмірі 501 814, 50 гр. на користь ПАТ`УкрСиббанк».

27 квітня 2014 року виконавчий документ на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» ( в діючій на той момент редакції ) був повернутий стягувачу.

З Витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається , що на даний час виконавчі провадження щодо заявника, як боржника, в системі відсутні.

Постановою про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 27 травня 2011 року ВДВС Солом`янського РУЮ у м.Києві був накладений арешт на все майно заявника.

Даний факт підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 351817154, сформованої 25 жовтня 2023 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV ) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

З матеріалів справи вбачається, що стягувачем за вказаним виконавчим провадженням був ПАТ`УкрСиббанк».

Представник стягувача в судовому засіданні зазначив, що за його неперевіреною інформацією право вимоги за даним виконавчим листом було передано ТОВ`Європейсьтка агенція з повернення боргів».

З урахуванням наданої представником ПАТ`УкрСиббанк» інформації дане товариством судом було повідомлено про наявність скарги в провадженні суду.

За клопотанням товариства йому була направлена копія скарги та повідомлено дату судового засідання в справі.

Після вчинення цих дій ТОВ`Європейська агенція з повернення боргів» в справу не вступило, заперечень на скаргу не подало.

Підстави для зняття арешту з майна боржника за ініціативою державного виконавця врегульовано ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частини 5 даної статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче проваження» / в редакції Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року на момент виникнення спірних правовідносин / примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст.11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника.

Статтею 39 Закону визначено, що при закінченні виконавчого провадження саме на державного виконавця покладено обов`язок припинити чинність арешту майна.

З наданих заявником та представником Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби до суду доказів вбачається, що на даний час інформація про виконавчі провадження в Автоматизвоаній системі виконавчих проваджень щодо заявника відсутня.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 2/0301/806/11,застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зап змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Верховний Суд зазначає, що зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності.

Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, визначене в ст.2 ЦПК України, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З урахуванням приведеного вище, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу, а саме майже 10 років, нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України « Про виконавче провадження», ст.ст. України ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Скасувати арешт майна, що належить ОСОБА_2 , накладений постановою про відкриття виконавчого провадження Солом`янського РУЮ у м.Києві у ВП № НОМЕР_1 від 27 травня 2011 року, реєстраційни номер обтяження: 11400155, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 36730353.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 17 січня 2024 року.

Суддя Л. А. Шереметьєва