Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Середнянської селищної ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 23 травня 2020 року між нею, та відповідачем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ).

В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що між позивачем та відповідачем шлюбні відносини фактично припинені.

За таких обставин вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а від так шлюб укладений 23 травня 2020 року між нею та відповідачем повинен бути розірваним.

Зазначає, що після фактичного припинення між позивачем та відповідачем шлюбних відносин, їх син постійно проживає з позивачем. А тому вважає визначити місце проживання їх дитини з позивачем, оскільки дитина неповнолітня та потребує материнської уваги, піклування та догляду. Відповідач не забезпечує дитину матеріально, не бере участі в її вихованні, навчанні та розвитку, зовсім не піклується про її фізичний і моральний розвиток. На момент звернення до суду з цим позовом, між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати їх малолітню дитину.

З огляду на викладене просила суд: шлюб між нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідачем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який укладено 23 травня 2020 року та зареєстрований Ужгородський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), - розірвати; стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, що підлягає індексації щорічно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення ним повноліття; визначити місце проживання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з позивачем, матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник органу опіки та піклування Середнянської селищної ради в судове засідання не з`явився, хоча про час там місце засідання був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2020 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 23.05.2020 року.

Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується, наявною в матеріалах справи, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 20.11.2020 року

Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подружнє життя між позивачкою та відповідачем не склалось, шлюбних стосунків вони не підтримують, даний шлюб існує тільки формально.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати.

Що стосується питання визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно з довідкою виданою Середнянською селищною радою №106 від 26.04.2023 слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Чоловік , ОСОБА_2 , з сім`єю тривалий час не проживає, не веде спільний побут, у вихованні дитини участі не приймає.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 06.06.2023 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів с. 3 Конвенції ООН про права дитини (конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ (798-12) від 27.02.1991 р. дата підписання Україною: 21 лютого 1990 року, набуття чинності для України: 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на викладене, суд приймає до уваги, що згідно з поданою заявою відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , разом з матір`ю, а також висновок органу опіки та піклування, та доходить висновку за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно.

При цьому відповідач, відповідно до поданої заяви, проти розміру аліментів не заперечує

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень;

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500,00 грн., щомісячно починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дитини.

Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.

З огляду на вищевказане заявлені вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 24, 56, 105, 110, 112, 113, 115, 160, 161 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Середнянської селищної ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 23.05.2020 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західног міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за актовим записом № 205, розірвати.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 500,00 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 15 червня 2023 року і до досягнення ним повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 2 147,20 грн., сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Головуюча О.В. Лемак