Справа № 490/1280/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі судових засідань Хоменко Д.А.,

за відсутності сторін,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості у сумі 714 894,18 коп., з яких 3% річних 113 999,70 коп.; інфляційні витрати у сумі 600 960,47 коп.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі.

У судове засідання сторони не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 640/582-К582 від 01 жовтня 2007 року, на виконання якого банк надав кошти у сумі 90376, 00 грн зі сплатою 12,7 процентів річних.

Додатковою угодою № 1 від 21 жовтня 2008 року з 20 жовтня 2008 року розмір процентів річних визначено у розмірі 14,0 річних.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов цього договору, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 1 292 088 грн 85 коп.

09 березня 2010 року Загальними Зборами Акціонерів ухвалено рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 червня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 04 серпня 2014 року у справі № 1251/14 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1 292 088 грн 85 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статусу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.

30 листопада 2022 року внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Зі змісту статуту АТ «Сенс Банк» вбачається, що він є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа Банк».

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року, залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2016 року, у задоволенні заяви ПАТ «Укроцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відмовлено.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки суми заборгованості за інфляційними витратами суд дійшов такого висновку.

Згідно ст. 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 03 березня 2021 року у справі №130/2604/18.

Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Разом з тим, зобов`язання відповідача щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором кредиту виражене в доларах США, а не в гривнях, отже кредитор не позбавлений права отримати від позичальника (відповідачки по справі) грошову суму в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, наведене вище виключає можливість стягнення з відповідача заборгованості, нарахованої позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні збитки), а, оскільки рішення третейського суду не було звернуто до виконання у визначеному законом порядку з підстав відсутності у цього суду повноважень щодо розгляду спорів про стягнення заборгованості, це рішення не може бути взято судом до уваги.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми 3% річних то суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту цієї норми слідує, що сплата 3% річних є можливою у разі сплати у суми основного зобов`язання (тіла кредиту).

З матеріалі справи слідує, що відповідно до кредитного договору № 640/582-К582 від 01 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 90 376,00 дол. США із сплатою відсотків, визначених цим договором.

Відповідно до довідки № 14588-17.5 від 10 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_1 сплатив 10 292, 87 дол. США боргу за кредитом та 52 823,21 дол. США відсотків за кредитом. Наявність заборгованості за кредитом не заперечується і відповідачем, однак з наявних у матеріалах справи не можливо встановити, яку суму (виражену в іноземній валюті) станом на час подачі позову до суду слід сплатити відповідачу.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач вказує на те, що сума заборгованості складає 1 292 088,85 грн (ця сума була стягнута за рішенням Постійно діючого третейського суду). При цьому розрахунку цієї суми (із зазначенням заборгованості по тілу кредиту та відсоткам), суми заборгованості визначену у валюті кредитного договору (долар США) суду не надано.

Суд не приймає до уваги рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 04 серпня 2014 року у справі № 1251/14, оскільки його не було звернуто до виконання оскільки цей суд не мав права розглядати відповідний спір.

За такого, суд дійшов висновку, що позивач не звертався до суду із відповідним позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та відповідно рішення суду про стягнення з відповідача суми основного боргу відсутнє.

З матеріалів справи слідує, що 05 лютого 2013 року відповідач сплатив 122,54 дол. США, які були зараховані позивачем в рахунок заборгованості за відсотками. Наступний платіж від відповідача надійшов 21 вересня 2018 року у сумі 1,35 дол. США. Тобто з 06 лютого 2013 року до 21 вересня 2018 року відповідачем погашення кредитної заборгованості не здійснювалося.

Відповідно до пункту 4.5 Договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 Договору протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані санкції (штраф, пеню).

З наявних у справі матеріалів слідує, що за цим договором відповідач ОСОБА_1 отримав кошти у визначеній цим договором сумі у іноземній валюті. Однак свій обов`язок з її повернення та сплати процентів за користування коштами виконав не у повному обсязі.

Оскільки останній платіж відповідач здійснив 06 лютого 2023 року, та до 10 березня 2013 року та наступні 60 днів, ніяких платежів не здійснював, 13 травня 2013 року відповідач повинен був сплатити всю суму боргу, з усіма нарахованими на цю дату процентами.

Саме 13 травня 2013 року позивач мав дізнатися про порушення свого права та з цієї дати розпочався перебір строку позовної давності.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Строк позовної давності закінчується 13 травня 2016 року. У період з 13 травня 2013 року до 13 травня 2016 року, будь-яких дій які б свідчили про визнання відповідачем позовних вимог ОСОБА_1 не вчинялося. З позовною заявою у цій справі позивачем звернувся 21 лютого 2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відтак, оскільки сума заборгованості за кредитним договором стягнута не була стягнута за рішенням суду, а строк позовної давності на звернення до суду із позовом про її стягнення позивачем пропущено, то і 3% річних не можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про необхідність відмовити у його задоволенні.

Керуючись статтями 12, 13, 79, 81, 141, 259-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 714 894, 18 грн, з яких: 113 933,70 грн сума 3% річних; 600 960, 47 грн. інфляційних витрат, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.М. Шолох