ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року

м. Київ

справа № 381/1349/22

провадження № 61-10255св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач -Приватне акціонерне товариство «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Осаулової Н. А., та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» (далі - ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА») про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що17 квітня 2018 року близько 16:30 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia Active», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 29 км+700 м а/д «Київ - Одеса» в напрямку м. Києва, на порушення вимог пунктів 2.3б та 2.3д Правил дорожнього руху України, не була уважною під час керування транспортним засобом, не стежила за дорожньою обстановкою, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, на порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України не переконалась у безпечності своїх дій, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку в бік м. Одеса.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пасажир автомобіля ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , який був її сином, отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події, ОСОБА_3 та ще один пасажир ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За фактом ДТП відкрито кримінальне провадження № 0000284. У липні 2018 року до суду направлено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, розгляд якого триває.

Вказувала на те, що ОСОБА_2 керувала автомобілем, тобто джерелом підвищеної небезпеки, а тому відшкодування шкоди здійснюється незалежно від її вини на підставі положень статті 1187 ЦК України.

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана із експлуатацією транспортного засобу марки «Skoda Fabia Active», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА».

Зазначала, що вона зверталася до відповідача із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування, але останній призупинив розгляд заяви до отримання вироку у кримінальній справі. У той же час, вона надала всі необхідні для виплати документи, а встановлення вини у цьому випадку не є ключовим відповідно до статті 1187 ЦК України. Розмір моральної шкоди розраховано на підставі пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 44 676,00 грн (3 723,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати) х 12).

Вказувала, що вона є пенсіонеркою, а тому вважається непрацездатною, на день смерті сина ОСОБА_4 перебувала на його утриманні та мала право на таке утримання, так як досягла пенсійного віку. Розмір страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника розраховано на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 134 028,00 грн (3 723,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати) х 36).

Зауважувала, що вказані суми не перевищують ліміт відповідальності страховика у розмірі 200 000,00 грн, однак відповідач не виплачує страхове відшкодування.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина, у розмірі 44 676,00 грн, страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, у сумі 134 028,00 грн та витрати на правничу допомогу, які за попереднім розрахунком становлять 30 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, в сумі 22 338,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що у цьому випадку відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, а саме водії автомобіля ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та автомобіля «Skoda Fabia Active», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , а тому страхова виплата з відповідача має дорівнювати половині страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази перебування позивачки на утриманні померлого сина за його життя та наявності у неї потреби в матеріальній допомозі.

Додатковим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2023 року стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. У задоволенні іншої частини вимог заяви представника позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 17 липня 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2023 року в частині стягнення з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування моральної шкоди змінено.

Стягнуто з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 44 676,00 грн.

Додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2023 року в частині стягнення з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу змінено.

Стягнуто з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8 250,00 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2023 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , пред`явивши вимогу про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її сина ОСОБА_4 , у розмірі 44 676,00 грн до ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА», скористалась своїм правом на вибір боржника, який має відшкодовувати заподіяну шкоду, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що страхова виплата з відповідача має дорівнювати половині страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Також суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, що вона мала право на страхове відшкодування у зв`язку із смертю годувальника в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково (25 %), а тому з ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 8 250,00 грн, понесені в зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та в розмірі 4 500,00 грн, понесені в зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р. Р. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив вказані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити ці вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, не врахували, що позивачка належними та допустимими доказами підтвердила, що вона на день смерті свого сина мала право на одержання від нього утримання, оскільки є непрацездатною особою, інших доходів, крім пенсії, не мала і не має, вона хворіє, внаслідок чого потребує постійного лікування та догляду.

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19), від 08 вересня 2021 року у справі № 577/1316/20-ц (провадження № 61-7108св21), від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц (провадження № 61-33638св18), від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19 (провадження № 61-20355св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2023 року представник ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У вересні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 квітня 2018 року близько 16:30 год. на автодорозі «Київ - Одеса» на 29 км+700 м відбулася ДТП, у якій автомобіль марки «Skoda Fabia Active», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . У результаті ДТП пасажир автомобіля ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події, ОСОБА_3 та ще один пасажир ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Київській області 17 квітня 2018 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284.

У липні 2018 року прокурором Прокуратури Київської області Тищенком М. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №0000284 від 17 квітня 2018 року.

Згідно з вказаним обвинувальним актом 17 квітня 2018 року близько 16:30 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia Active», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 29 км+700 м а/д «Київ - Одеса» в напрямку м. Києва, на порушення вимог пунктів 2.3б та 2.3д Правил дорожнього руху України, не була уважна під час керування транспортним засобом, не стежила за дорожньою обстановкою, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, на порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, не переконалась у безпечності своїх дій, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку в бік м. Одеса. В результаті ДТП пасажир автомобіля ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події, ОСОБА_3 та ще один пасажир ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. Дії ОСОБА_2 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді, серед іншого, спричиненої смерті ОСОБА_4 . Потерпілими у цьому кримінальному проваджені визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

На момент звернення до суду з позовом розгляд кримінального провадження № 0000284 від 17 квітня 2018 року триває.

ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 є особою пенсійного віку та відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , виданого 25 листопада 2009 року, отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до довідки від 25 серпня 2020 року № 07-4067, виданої КП Фастівської міської ради «Фастівська Житлово-експлуатаційна контора», ОСОБА_1 , 1939 року народження, була на утриманні сина ОСОБА_4 і на момент смерті сина проживала з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Skoda Fabia Active», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА»», згідно з Полісом № АК7407173.

28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА»» із повідомленням про ДТП, що сталося 17 квітня 2018 року разом із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, до якої долучено копію пенсійного посвідчення та довідки від 25 серпня 2020 року, а також із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди.

Листом від 03 лютого 2021 року за вих. №148 ПрАТ «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА»» повідомило ОСОБА_1 про те, що рішення про страхову виплату буде прийнято після отримання вироку суду у кримінальній справі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, послалась на те, що вона є пенсіонером, а отже, особою, що втратила годувальника, у зв`язку з чим має право на відшкодування страхової регламентної суми на підставі статті 27-2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачка не була на утриманні у сина, оскільки загиблий у ДТП син позивачки не працював, а позивачка хоч і є непрацездатною особою, однак отримує пенсію за віком.

Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19), під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

У справі, яка переглядається, на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як непрацездатна особа потребувала матеріальної допомоги, надано такі докази:копію пенсійного посвідчення, в якому вказано, що їй встановлено пенсію у разі втрати годувальника (інформації про розмір пенсії не надано); довідку КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» про те, що ОСОБА_1 на момент смерті сина ОСОБА_4 проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , та була на його утриманні; акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 03 червня 2022 року, підписаний секретарем міської ради Рудяк Л. І. , у якому вказано, що ОСОБА_1 проживає за вищевказаною адресою, матеріально-побутові умови задовільні, та що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги; виписку з медичної картки ОСОБА_1 від 06 червня 2022 року та довідку про потребу ОСОБА_1 у сторонній допомозі.

Апеляційний суд, встановивши, що позивачка є непрацездатною особою, не надав оцінки вищенаведеним доказам і передчасно погодився із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про відшкодування шкоди відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд апеляційної інстанції надав оцінку доказам у контексті з`ясування питання, чи перебувала позивачка на утриманні сина ОСОБА_4 на момент його смерті, проте відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки перебували на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц (провадження № 61-33638св18); від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц (провадження № 61-20355св19); від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19-ц (провадження № 61-320св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 577/1316/20 (провадження № 61-7108св21), від 01 березня 2023 року у справі № 279/1688/22 (провадження № 61-11284св22), які суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував.

Апеляційний суд належним чином не дослідив зібрані у справі докази, не в повній мірі встановив фактичні обставини, від яких залежить вирішення справи та правильне застосування норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки від вирішення вказаних позовних вимог залежить вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, постанова апеляційного суду в цій частині також підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська Акціонерна Страхова Компанія «АСКА» про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу в цих частинах направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець