Справа №473/3217/23
Провадження № 22-ц/812/489/24
№ 22-ц/812/575/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційні скарги

приватного виконавця виконавчого округу Одеської області

Шевченко Тетяни Сергіївни

та

ОСОБА_3 , подану адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Ротар М.М., повний текст складено 05 лютого 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна, про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частку майна, скасування арешту

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частку майна, скасування арешту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1992 року.

За час шлюбу вони придбали:

-нежитлову будівлю, магазин з підвалом загальною площею 275.8 кв.м. та земельну ділянку кадастровий номер :11:034:0189 площею 0.0266 га, розташовані за адресою АДРЕСА_1 ;

-комплекс будівель площею 823,9 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,2512 га, кадастровий номер 0:06:007:0009, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

-нежитлову будівлю, складське приміщення загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

-будівлю, загальною площею 60.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Вказує, що відповідач не визнає права спільної сумісної власності на майно та не вважає вищевказане майно спільним майном подружжя.

Крім того, 23 червня 2023 року їй стало відомо, що спільне сумісне майно продається на електронних торгах, так як ОСОБА_5 є боржником у багатьох виконавчих провадженнях. Їй не було відомо про існування жодного боргу у відповідача.

Про такі факти вона дізналася випадково, від знайомих. Відповідач про це не розповідав.

Згідно інформації з Державного реєстру боржників, відповідач є боржником у виконавчих провадженнях, які перебувають на виконані у приватного виконавця Шевченко Т.С. Постановами останньої накладено арешт на вказане у позові майно.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач остаточно просила визнати спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нерухоме майно:

-комплекс будівель площею 823,9 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,2512 га, кадастровий номер 0:06:007:0009, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

-нежитлову будівлю, складське приміщення загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

-будівлю, загальною площею 60.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності в рівних частках по ідеальній частці за кожним на вище зазначене майно.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 473/995/18 від 02 квітня 2018 року на нерухоме майно:

-комплекс будівель площею 823,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ;

-земельну ділянку, площею 0,2512 га, кадастровий номер :06:007:0009, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

-нежитлову будівлю, складське приміщення загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про обтяження: 25569656 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав га їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40466228 від 03.04.2018;

- будівлю, загальною площею 60,4 кв. м„ яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_4 (номер запису про обтяження: 25566715 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний помер 40461770 від 03.04.2018).

Скасувати арешт, накладений постановою приватного виконавця Шевченко Т.С. постановою про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП 65038151 на наступне майно: Комплекс будівель площею 823,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; Земельну ділянку, площею 0,2512 га, кадастровий номер :06:007:0009, розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; Нежитлову будівлю, складське приміщення загальною площею 28.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про обтяження 41324385 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57455432 від 02.04.2021, ОСОБА_6 , підстава внесення запису: постанова про арешт майна боржника серія та номер: ВП65038151 виданий 02.04.2021, видавник: приватний виконавець виконавчого округу Одеської Області Шевченко Тетяна Сергіївна; Будівлю, загальною площею 60,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2023 року до участі в справі залучено третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , приватного виконавці виконавчого округу Одеської області Шевченко Т. С.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набуте ними під час перебування в шлюбі наступне майно:

комплекс будівель площею 823,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельна ділянка, площею 0,2512 га, кадастровий номер 0:06:007:0009, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

складське приміщення загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

будівля, склад загальною площею 60,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Поділено вищезазначене спільне майно подружжя, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 ідеальній частці за кожним на вказане майно:

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 15030 грн. 40 коп.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції вказав, що оскільки майно, набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, домовленості між сторонами по справі не було, шлюбний договір не укладався, при поділі цього майна, частки кожного з подружжя є рівними, а тому з врахуванням зазначених обставин та відсутності заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, визначивши розмір належної позивачу частки в спільному з ОСОБА_5 майні подружжя, а саме: частку комплексу будівель площею 823,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; частку земельної ділянки, площею 0,2512 га, кадастровий номер 0:06:007:0009, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; частку нежитлової будівлі, складське приміщення загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частку будівлі, загальною площею 60.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Що стосується позовної вимоги про скасування арешту, який був накладений ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області по справі №473/995/18 від 02 квітня 2018 року та постановою приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП 65038151, то суд зазначив таке.

Так, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області по справі №473/995/18 від 02 квітня 2018 року була винесена судом як результат розгляду заяви про забезпечення позову під час розгляду цивільної справи №473/995/18 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Питання скасування заходів забезпечення позову врегульовано статтею 158 ЦПК України та вирішуються судом, який розглядає справу.

Виконавче провадження № 65038151 було відкрито 02 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. з приводу виконання виконавчого листа, що був виданий 02 квітня 2021 року по справі №473/995/18 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

У частині 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із пунктом 6 частини 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

З врахуванням наведеного, суд вважав позовні вимоги в частині скасування арешту з майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки в судовому засіданні позивачка довела належними, достатніми та достовірними доказами наявність її порушеного права або інтересу, а також те, що відповідач у справі порушує її права.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. вказувала, що справа була розглянута поверхнево, судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, не враховано висновки Верховного Суду, викладені у відповідних постановах, не встановлені та не враховані фактичні обставини справи, тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, вважає, що суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, не звернув увагу на обставини, які мають ключове значення під час розгляду відповідної категорії справ, не встановив використання приватно-правового інструментарію (зокрема, поділу майна подружжя) учасниками цивільного обороту для ухилення від виконання судового рішення, не надав належної оцінки допущеної раніше обопільної недобросовісної поведінки відповідача та його доньки, що свідчить про системність такої поведінки боржника та членів його родини та помилково не застосував до правовідносин п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 16 ЦК України.

Також, звертала увагу щодо незалучення до участі у справі про поділ майна та визнання права власності у якості відповідача ОСОБА_8 , якій станом на час розгляду справи, належало два із чотирьох об`єктів нерухомого майна.

Також, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, апеляційну скаргу подала ОСОБА_3 .

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтовано рішення, а тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, зазначала, що задовольняючі позовні вимоги про визнання вищевказаного майна спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та здійснюючи його поділ з визначенням по 1/2 ідеальній частці кожному з подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що сторони, перебуваючи у шлюбі з 31 липня 1992 року, набули в цьому шлюбі спірне майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності як подружжю. Тому, виходячи з рівності часток подружжя в майні, набутому за час шлюбу, суд задовольнив вимоги про поділ майна подружжя шляхом визначення по 1/2 частці кожному з подружжя.

Разом з тим, згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті З ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, пороти якого ухвалено судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду висловив у Постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)

Необхідність врахування таких висновків Верховного Суду зазначалося у письмових поясненням третьої особи ОСОБА_3 , наданих суду.

Однак суд першої інстанції не надав ніякої правової оцінки, доводам, викладеним у письмових поясненнях третьої особи ОСОБА_3 , так само, як і доводам третьої особи у справі - приватного виконавця Шевченко Т.С.

При цьому суд першої інстанції не зазначив, чому вищевказані висновки Верховного Суду в зазначених справах не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Хоча судом досліджувалися матеріали зведеного виконавчого провадження про стягнення грошових коштів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , під час якого було накладено арешт на майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_5 і яке є предметом спору у справі, що розглядається, і відповідно було підтверджено, що позов про поділ майна подружжя заявлений під час примусового виконання рішень судів про стягнення грошових коштів з ОСОБА_5 на користь

ОСОБА_3 відзивах на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Усіков О.В. просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

У судовому засіданні представника третьої особи приватного виконавця адвокат Зауліна О.Г. подану апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі просиласила про її задоволення. Апеляційну скаргу подану представником третьої сторони ОСОБА_3 - адвокатом Вуїв О.В. визнала, не заперечувала проти її задоволення.

Предстанкик позивача у судовому засданнві апеляційну скарги подані третямми особам, що не заявлялють самостійних вимог щодо предмету спору не визнав. Просив відмовити у їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника третьої особи ОСОБА_3 - адвоката Вуїв О.В. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю у іншому процесі.

За наявності у матеріалах справи чітко визначеної правової позиції третьої особи ОСОБА_3 та її представника адвоката Вуїв О.В. щодо предмету спору, яка відображена як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності адвоката Вуїв О.В.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі з 31 липня 1992 року (т.1 а.с.14).

За час перебування в шлюбі ними було придбано нерухоме майне.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна комплексу будівель, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Омельчук І.М. 28 грудня 2006 року, ОСОБА_5 є власником комплексу будівель площею 823,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№906889 від 10.10.2007 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2006 року, №2127, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, площею 0,2512 га, кадастровий номер 0:06:007:0009, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ( т.1 а.с. 29-54).

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області Онищенко Л.В. 17 жовтня 2011 року, ОСОБА_5 є власником нежитлової будівлі, складське приміщення загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 55-69).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Плющ С.В. 07 липня 2016 року, ОСОБА_5 є власником будівлі, загальною площею 60.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ( т.1 а.с.70-86).

У березні 2018 року ОСОБА_9 звернулася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики ( справа 473/995/18).

У межах розгляду цієї справи, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року було забезпечено позов шляхом заборони відчуження майна, зареєстрованого за ОСОБА_5 , в тому числі і майна: комплекс будівель площею 823,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 0,2512 га, кадастровий номер 0:06:007:0009, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю, складське приміщення загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; будівлю, загальною площею 60.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року ухвала Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року була змінена та заборонено відчуження наступного майна: комплексу будівель площею 823,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; будівлі, загальною площею 60.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлової будівлі, складське приміщення загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року по справі №473/995/18 було заборонено відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності і зареєстроване за ОСОБА_5 до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Рішенням цього суду від 12 січня 2021 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, постановою Верховного суду від 10 серпня 2021 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договором позики від 18 грудня 2014 року з врахуванням процентів та вимог частини 2 статті 625 ЦК України у розмірі 6 357 373 грн.50 коп. (т.2 а.с.56-59).

02 квітня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №475/995/18, виданим Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 02 квітня 2021 року про стягнення на її користь із ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 6 357 373 грн.50 коп. (т.2 а.с.19) а.с.32-330 (т.2 а.с.19)

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 02 квітня 2021 року відкрити виконавче провадження №65035151 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа щодо стягнення суми заборгованості та виконавче провадження № 65038266 про стягнення судових витрат (т.2 а.с.24, 32 зворот-33).

Постановами приватного виконавця від 02 квітня 2021 року, 06 квітня 2021 накладено арешт на кошти та належне боржнику ОСОБА_5 нерухоме майно (т.2 а.с.27,28 -29, 41-42).

Виконавчі провадження №65035151 та № 65038266 було об`єднано в одне виконавче провадження та присвоєно №66613349( т.2 а.с.60).

За заявами ОСОБА_3 від 26 вересня 2022 року, постановами приватного виконавця від 30 вересня 2022 року з виконання виконавчих листів №473/3722/21, виданих 14 липня 2022 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, було відкрито виконавче провадження № 69962860 про стягнення з боржника ОСОБА_5 3 702 737 грн.34 коп., виконавче провадження № 69962992 про стягнення судових витрат, виконавче провадження № 69962743 про стягнення витрат на правничу допомогу, які було приєднано до зведеного виконавчого провадження №66613349 (т.2а.с.163,165,166,167,168, 169,172,173-174,176).

Постановою приватного виконавця від 10 січня 2023 року з виконання виконавчого листа №473/995/18, виданого 03 січня 2022 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, було відкрито виконавче провадження № 70717843 про стягнення з боржника ОСОБА_5 витрат на правову допомогу, яке було приєднано до зведеного виконавчого провадження №66613349 (т.2 а.с.179,180,183-184).

На 22 травня 2023 року були призначені електронні торги з продажу нежитлової будівлі, магазину з підвалом загальною площею 275.8 кв.м. та земельної ділянки кадастровий номер :11:034:0189 площею 0.0266 га, розташованих за адресоюю АДРЕСА_1 . Однак торги не відбулися за відсутності допущених учасників торгів ( т.2 а.с.195).

Стягувач ОСОБА_3 погодилася про передачу їй у власність вказаного майна в рахунок погашення боргу.

Приватним виконавцем будо складено акт про передачу майна стягувачеві у рахунок погашення боргу та винесено постанову від 21 червня 2023 року (т.2 а.с. 196,197, 202-203, 204-205).

26 червня 2023 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказані об`єкти (т. 1 а.с.198-199).

На 26 червня 2023 року були призначені електронні торги з продажу комплексу будівель площею 823,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , які також не відбулися (т.2 а.с.206).

Стягувач ОСОБА_3 погодилася про передачу їй у власність вказаного майна в рахунок погашення боргу.

Приватним виконавцем 04 липня 2023 року було складено акт про передачу майна стягувачеві у рахунок погашення боргу та винесено постанову (т.2 а.с. 207-208, 209-210).

06 липня 2023 року приватним виконавцем винесено постанови про опис та арешт майна боржника за адресами: АДРЕСА_6 та 6/252а ( т.2 а.с.220-221,229-230, 238-239).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

З огляду на зазначене визначення учасників справи, зокрема відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Подібні висновки викладено, наприклад, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад

Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження№ 14-511цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Предметом позовних вимог ОСОБА_4 є визнання права власності, поділ спільного майна подружжя, зняття арешту з нерухомого майна, яке зареєстровано за ОСОБА_5 .

Однак відповідачем у цій справі ОСОБА_4 визначила тільки ОСОБА_5 .

Позивач не заявляла клопотання про залучення інших співвідповідачів у справі, а саме ОСОБА_3 , яка є стягувачем у виконавчому провадженні, і на користь якої накладено арешти на належне ОСОБА_5 нерухоме майном.

Стягувач ОСОБА_3 залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Між тим, враховуючи те, що процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різним, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про права - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розглянувши справу за неналежного суб`єктного складу, чим порушив норми процесуального права, які є підставою для скасування цього судового рішення.

У силу наданих процесуальним законом повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, при зверненні до суду позивач неповно визначила суб`єктний склад учасників справи, зокрема, крім відповідача, який є чоловіком позивача ОСОБА_5 та боржником у виконавчому проваджені, не залучила особу, в інтересах яких накладено арешт, співвідповідачем, що унеможливлює правильне встановлення фактичних обставин та вирішення спору по суті.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та ухвалив рішення про часткове задоволення позову, проте за вказаних обставин, у справі, що переглядається відповідачами мають бути боржник ОСОБА_5 та стягувач ОСОБА_3 , без участі якої, висновок суду про підставність по суті позовних вимог не може вважатися обґрунтованим.

За такого, доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та приватного виконавця Шевченко Т.С. щодо не залучення до участі у справі стягувача заслуговують на увагу.

З огляду на пред`явлення позову до суду до неналежного (неповного) суб`єктному складі осіб, які повинні брати участь у спірних правовідносинах, доводи апелянтів про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, є передчасними.

У такому разі обґрунтованість позовних вимог по суті не перевіряється.

Відповідно до пункту 2 частина 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційні скарги підлягає до задоволення, рішення суду до скасування, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб`єктний склад сторін.

В силу приписів статті 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та приватного виконавця Шевченко Т.С. по 22545 грн. 60 коп. кожній судових витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни та ОСОБА_3 , подану адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна, про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частку майна, скасування арештів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни по 22545 (двадцять дві тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн. 60 коп. кожній судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.