Справа № 195/1338/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

22.01.2024 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Дєєвої Ю.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про визнання за ним права особистої приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , яка набула право власності відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2009 року по справі № 2-116/2009 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , якому земельна ділянка належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм № 005912.

За ухвалою Томаківського районного суду від 09.01.2024 залучено правонаступника ОСОБА_2 в якості відповідача до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, в зв`язку з тим, що відповідач у справі, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 150 (а.с.27).

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку від 02 квітня 2009 року зареєстрованого в реєстрі за № 598 та державної реєстрації права власності відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 344135717 від 25.08.2023 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25282084), являється власником житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як власник зазначеного нерухомого майна, позивач вирішив реалізувати своє право щодо розпорядження ним та продати житловий будинок. Проте тільки зараз з`ясувалося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, на праві власності належить колишньому власнику домоволодіння: ОСОБА_3 , яка набула право власності відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2009 року по справі № 2-116/2009 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , якому земельна ділянка належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм № 005912.

Позивач керуючись статтею 377 ЦК України звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами, а також зазначає, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на нерухоме майно має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розміщено та необхідну для обслуговування нерухомого майна.

Представник позивача ОСОБА_5 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , яка була залучена у справі в якості правонаступника, в судове засідання не з`явилася, але також подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила, що проти позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку від 02 квітня 2009 року зареєстрованого в реєстрі за № 598 та державної реєстрації права власності відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 344135717 від 25.08.2023 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25282084), являється власником житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Проте тільки зараз з`ясувалося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, на праві власності належить колишньому власнику домоволодіння: ОСОБА_3 , яка набула право власності відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2009 року по справі № 2-116/2009 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , якому земельна ділянка належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм № 005912 (а.с.8, 11).

Згідно змісту зазначеного Державного акту земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,82 гектарів, передана для присадибної ділянки в розмірі 0,25 га, підсобного господарства в розмірі 0,57 га, та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування.

Але до розгляду справи по суті судом стало з`ясовано, що відповідач у справі ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 150 (а.с.27).

28.12.2023 на запит суду державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області надано копію спадкової справи № 97-2012, відкритої Томаківською державною нотаріальної конторою після смерті ОСОБА_3 . З даної спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини зверталася дочка спадкодавця ОСОБА_6 , яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7 . Інші спадкоємці відсутні (а.с.42-103). В зв`язку з чим, спадкоємець ОСОБА_2 була залучена як правонаступник в якості відповідача до участі у цій справі, яка не заперечує проти позовних вимог та не отримувала свідоцтва про право на спадщину на спірне майно.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Аналогічне положення закріплене статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 сформульовано висновки про те, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

На сьогоднішній день позивач користується зазначеною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

Право власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки: 344135717 від 25.08.2023 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно ні за ким не зареєстровано.

У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності дійсна ринкова вартість житлового будинку станом на 25.08.2023 року складає 27 000,00 гривень (а.с.12).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак позивач просить суд не стягувати з відповідачки на свою користь судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити останню від відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , яка набула право власності відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2009 року по справі № 2-116/2009 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , якому земельна ділянка належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм № 005912.

Сплачений у справі ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн. залишити в дохід держави, звільнивши від відшкодування таких витрат ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Суддя: Л. А. Кондус