Справа № 643/8774/23
Провадження № 2/643/421/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу запозовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання

ВСТАНОВИВ

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (позивач) звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) на свою користь заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 86568,26 грн. та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (Квартира), не сплачував своєчасно отримані за вказаною адресою послуги з теплопостачання. У зв`язку з наведеними у відповідача за період з 01.06.2013 по 23.02.2022 утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

ОСОБА_1 подав відзив від 31.10.2023 (вх. № 36781/23 від 02.11.2023), згідно якого просив відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. Крім того, подав заяву про застосування позовної давності.

Представник позивача надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що строк позовної давності зупинявся на час дії карантину, у зв`язку з чим період заборгованості з 01.04.2017 по 23.02.2022 не виходить за строки позовної давності.

Представник позивача в судове засідання 27.03.2024 не з`явився, заявив клопотання, згідно якого просить розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання 27.03.2024 повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У відзиві просив відкласти розгляд справи та за його відсутності справу не розглядати. При цьому у відзиві відповідачем було зазначено, що його представник отримав екземпляр позовної заяви з додатками.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для подальшого відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідача, суд керується таким.

З часу подання відповідачем відзиву у справі проведено 4 судових засіданнях. Відповідач викликався до суду шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, за його фактичним місцем проживання як переселенця, який він зазначив у відзиві, заяві про застосування позовної давності та заяві від 10.10.2023 (вх № 33340/23 від 11.10.2023), а також за адресою, вказаною ним в якості адреси для листування в заяві від 10.10.2023.

Незважаючи на вжиті судом заходи, відповідач у судове засідання неодноразово не з`явився.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумні строки розгляду справи судом є однією з конституційних засад судочинства (п. 7) ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Право позивача на розгляд справи протягом розумного строку гарантовано також нормами ЦПК України (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України своєчасність розгляду і вирішення цивільних справ є завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторін, яким вони розпоряджаються на власний розсуд.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Ураховуючи наведене вище, а також наступні обставини: позивач звернувся до суду з позовом ще 29.08.2023; дане судове засідання є п`ятим судовим засіданням у справі; відповідач достовірно обізнаний про перебування в провадженні суду даної справи; відповідач в особі представника ще станом на 31.10.2023 отримав копію позовної заяви з додатками, тобто обізнаний з предметом і підставами позову; відповідач висловив свою правову позицію по суті справи у відзиві від 31.10.2023 та з того часу будь-яких інших додаткових пояснень чи доказів до суду не надсилав; відповідач належним чином викликаний в судове засідання, призначене на 01.04.2024; необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, які гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини.

Відповідач з 21.03.1990 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, та є споживачем послуг з теплопостачання, які надає позивач за вказаною адресою.

Згідно наданих позивачем відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, заборгованість відповідача за вказані вище послуги за період з 01.06.2013 по 23.02.2022 складає 86568,26 грн., за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 65928,93 грн.

Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги в квартирі, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житловокомунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 (далі Закон в редакції до 01.05.2019), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 13 Закону в редакції до 01.05.2019, одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Статтею 20 Закону в редакції до 01.05.2019 передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житловокомунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» в редакції з 01.05.2019 (далі Закон в редакції з 01.05.2019) передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону в редакції з 01.05.2019, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 9 Закону в редакції з 01.05.2019, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Обов`язок споживачів оплачувати вказані вище послуги передбачений також «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (п. 12, 20, 21, 30).

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12.03.2020 до 22.05.2020 встановлений карантин на всій території України, який в подальшому був продовжений до 30.06.2023.

Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 у справі № 639/5866/21, від 11.10.2023 у справі № 645/3569/23.

Згідно з п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Ураховуючи наведене та продовження (зупинення) строків позовної давності на строк дії карантину та воєнного стану, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 заявлені з дотриманням строків позовної давності, встановлених ст. 257 ЦК України.

З доводів заяв позивача по суті справи та наданих позивачем доказів суд позбавлений можливості встановити наявність поважних причин пропущення позовної давності до вимог, які заявлені за період до 01.04.2017.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 23.02.2022, розмір якої згідно наданих позивачем розрахунків складає 65928,93 грн.

Відповідачем розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не спростовано, контр-розрахунок ним не надано (зазначені обставини ураховуються судом, виходячи із висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 у справі № 639/5866/21).

За таких обставин суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 65928,93 грн.

У стягненні іншої частини заборгованості, що виникла до 01.04.2017, суд відмовляє у зв`язку із спливом позовної давності.

Оцінюючи доводи відповідача відносно того, що згідно свідоцтва про право на спадщину він став власником 1/2 частки Квартири тільки 28.10.2021, а також що саме власність зобов`язує оплачувати комунальні послуги, суд керується таким.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житловокомунальні послуги» в редакції до 01.05.2019, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» в редакції з 01.05.2019, споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що Квартира перебувала у фактичному користуванні відповідача, який згідно з даними Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 30.08.2023 зареєстрований за адресою Квартири з 1990 року. Виходячи з даних довідки, будь-які інші особи за адресою Квартири не зареєстровані. Відповідно, саме відповідач є особою, яка фактично користувались наданими позивачем послугами з теплопостачання за адресою Квартири.

Вказаний висновок суду узгоджується з вищенаведеними нормами законодавства, згідно яких споживачами житлово-комунальних послуг є особи, які за згодою власника користуються об`єктом нерухомого майна і отримують житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Таким чином, незалежно від того, яка особа була власником Квартири, саме відповідач як особа, яка зареєстрована за адресою Квартири, є споживачем послуг, які надавались позивачем, а відтак несе обов`язок щодо їх оплати.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані вище аргументи відповідача.

Оцінюючи посилання відповідача на необхідність укладення двостороннього договору між ним та позивачем, суд керується таким.

В п. 79 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Ураховуючи наведене, відсутність укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання житлово-комунальних послуг, не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати вказаних послуг у повному обсязі.

Оцінюючи доводи відповідача відносно того, що він з лютого 2022 року не проживає за адресою Квартири, суд керується таким.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 у справі № 639/5866/21, оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів того, що він офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку, відмовився від послуг, які надавав позивач.

Ураховуючи наведене, доводи відповідача відносно того, що він тривалий час не проживає в Квартирі, суд не може визнати такими, що свідчать про необґрунтованість розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, та про відсутність підстав для стягнення з нього виниклої заборгованості.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2044,09 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 267, 268, 273, 280-282, 352, 354, 435 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р № НОМЕР_2 в ФХОУ АТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823, ОКПО 31557119) заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 року по 23.02.2022 у розмірі 65928,93 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р № НОМЕР_2 в ФХОУ АТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823, ОКПО 31557119) понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 2044,09 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.04.2024.

Суддя Д.А. Крівцов