Справа № 128/2968/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Ружицькій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В позовній заяві викладено наступну позицію.

30.04.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.05.2022 було розірвано. 08.06.2018, у період шлюбу за сімейні кошти ними спільно за договором купівлі-продажу було придбано земельну ділянку, площею 0,0492 га, кадастровий номер :01:009:0571, цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що в АДРЕСА_1 . Окрім того, 08.06.2018, на підставі договору купівлі-продажу, ними також за спільні кошти було придбано дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами за цією ж адресою. Обидва об`єкти нерухомості оформлені на відповідача. При цьому зазначає, що ним було надано нотаріально посвідчену згоду на купівлю вказаного нерухомого майна. Рішенням Агрономічної сільської ради №81 від 27.06.2018 вказаний дачний будинок було переведено у житловий та у зв`язку із чим внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та видано новий витяг №126963178 від 08.06.2018. На підставі ст.ст. 60, 61 СК України вважає вказане нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на викладене, а також те, що між ними не досягнуто згоди щодо добровільного поділу вказаного майна, просить суд визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 . Також просив понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 5350,00 грн., щодо витрат на професійну правничу допомогу, то такі розрахунки ним буде подано суду пізніше (а.с. 1-3).

Представником відповідачки ОСОБА_2 - адвокатом Огородником О.М. подано відзив на позовну заяву, в якому викладено наступну позицію (а.с. 37-39).

Відповідачка не визнає позовні вимоги, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач вже звертався до Вінницького районного суду Вінницької області із таким позовом (справа №128/3360/20), який ухвалою суду від 10.12.2020 було залишено без руху, визначено недоліки позову, порядок та строк їх усунення. Проте, позивач такі недоліки не усунув та ухвалою суду від 29.12.2020 позов було повернуто позивачу. Окрім того, зазначає, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13.02.2023 у справі №145/1605/22 визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом в будинку в АДРЕСА_2 . Також, рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13.02.2023 за ініціативи позивача було розірвано шлюб між ними. Таким чином, вказані обставини свідчать про моральний тиск позивача на відповідача та використання позивачем того факту, що відповідачка через воєнний стан перебуває за межами України, не може в повній мірі захистити свої інтереси, а позивач вимагає фактичного виселення відповідачки зі спільно придбаного майна. Разом із тим, позивач вчиняє дії направлені на знищення спільно нажитого майна і приведення його до стану попереднього будівництва не придатного до проживання, а саме здійснив вивезення меблів та техніки, розібрав підлогу, змінив замки у вхідних дверях. За цих обставин, вважає, що позов не підлягає задоволенню, а тому в його задоволенні просив відмовити в повному обсязі.

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Солоненко О.І. подано відповідь на відзив, у якій зазначено наступне (а.с. 66-67).

Предметом даного позову майно, що набуте сторонами під час шлюбу (30.04.2015-10.06.2022). У зв`язку із цим заперечує проти аргументів, що наведені у відзиві, оскільки на її думку вони не спростовують предмета даного спору та не спростовують факт набуття вказаного майна під час шлюбу й за спільні кошти подружжя. Окрім того, щодо не невірного зазначення адреси відповідача, то позивачу було відомо про факт виїзду відповідачки за кордон через воєнні дії в Україні, проте, куди саме, позивач й досі не знає. До того ж, у жодному документі, що подано до суду стороною відповідача не вказано адреси місця перебування відповідачки. Щодо того, що позивачем вже подався аналогічний позов до суду, але його було повернуто позивачу, то позивач намагався врегулювати даний спір мирним шляхом, але сторони не досягли згоди щодо даного питання. Щодо того, що за позовом ОСОБА_3 відповідачку було визнано такою, що втратила право користування житлом в с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області, то позивач взагалі не був стороною даного спору, а тому висновки сторони відповідача про те, що позивач таким чином намагається морально тиснути на відповідачку та фактично вимагає її виселення з сином є безпідставними та надуманими. Щодо тиску на відповідачку з надання її згоди на продаж будинку, то це також є надуманим, оскільки на сьогоднішній день саме вона є власником спірного будинку, а не позивач. Тому лише вона може відчужити вказане майно, а не позивач за її згодою. Твердження про знищення майна також не має сенсу, оскільки половина даного майна за законом має належати позивачу, тому він не зацікавлений у зменшенні його ринкової вартості. Він, навпаки, здійснює його ремонт для його збереження. З огляду на вказане, вважає, що доводи вказані у відзиві на позовну заяву жодним чином не впливають на рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. З огляду на викладене, заперечує доводи відповідача у відзиві та просить позов задоволити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.08.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 21).

Ухвалою суду від 23.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 78).

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, представниками сторін подано до суду заяви, в яких вони просили провести розгляд справи по суті у їх відсутність, підтримали позиції, що викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву (а.с. 80-81, 82-83).

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, неявки сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи по суті судом було встановлено, що сторони з 30.04.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5), який рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.05.2022 у справі №145/873/20 розірвано (а.с. 6).

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 08.06.2018, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є., ОСОБА_4 передала у власність (продала), а ОСОБА_2 набула у власність (купила) належний продавцю на праві приватної власності дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Купівля вищевказаного дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами за цим договором відбулася за згодою чоловіка покупця - ОСОБА_1 , що підтверджено заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. 08.06.2018 (а.с. 31-32).

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2018, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є., ОСОБА_4 передала у власність (продала), а ОСОБА_2 набула у власність (купила) земельну ділянку, площею 0,492 га, у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0571. Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва. Купівля вищевказаної земельної ділянки за цим договором відбулася за згодою чоловіка покупця - ОСОБА_1 , що підтверджено заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. 08.06.2018 (а.с. 33-34).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №130290858 від 10.07.2018, право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 (а.с. 14).

Згідно копії рішення виконавчого комітету Агрономічної сільської ради №82 від 27.06.2018 переведено дачний будинок гр. ОСОБА_2 у жилий, згідно звіту від 21.06.2018 про проведення технічного огляду дачного будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №341003634 від 31.07.2023 (а.с. 11-12), за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0571, площею 0,0492 га, цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії Висновку про вартість (витягу з звіту), що наданий ТОВ «Подільський експертний центр» за вих. №33/№16-З від 19.07.2023 (а.с. 15) вартість майна за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи місце розташування та мету оцінки: дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами, складає - 972 000,00 грн.; вартість земельної ділянки площею 0,0492 га, кадастровий номер :01:009:0571, що надана для індивідуального садівництва, враховуючи місце розташування, складає - 98 000,00 грн..

Дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи та інвентаризаційної справи докази, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція) проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява № 22603/02); від 25 червня 1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), від 22 лютого 2022 року у справі № 642/8107/14-ц (провадження № 14-108звц21), від 14 лютого 2023 року у справі № 759/864/20 (провадження № 61-10998св21).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 127/18349/20.

Предметом даного позову є визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 .

При цьому, суд не бере до уваги заперечення представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Огородника О.М., що викладені ним у відзиві на позовну заяву та додані докази (а.с. 35, 40-54), оскільки дані заперечення та додані докази не спростовують обставин викладених позивачем у позовній заяві та надані на їх підтвердження докази того, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя - сторін у справі. Окрім того, стороною відповідача не спростовується факт придбання спірного майна за спільні кошти подружжя у період перебування їх у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст. 79, 80 ЦПК України).

Частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом встановлено, що спірна земельна ділянка та дачний будинок, який за рішенням виконавчого комітету Агрономічної сільської ради №81 від 27.06.2018 переведено у житловий, хоча й зареєстровані на праві власності за відповідачкою ОСОБА_2 , проте, були придбані в період перебування сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, які в силу приписів ст. 60 СК України мають статус спільного майна подружжя та стороною відповідача не спростовано даний факт, тому суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 5 350,00 грн. (а.с. 16).

Відповідно до ст.ст. 60, 63, 69, 69, 70 СК України, ст.ст. 2, 15, 16, 182, 190, 316, 317, 319, 321, 328, 372 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 102, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0492 га, кадастровий номер 050680200:01:009:0571, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 350 (п`ять тисяч триста п`ятдесят ) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_2 ;

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 02 січня 2024 року.

Суддя Шевчук Л.П.