Справа № 464/2834/21 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В.
Провадження № 22-ц/811/3660/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Сабари Л.В. від 05 грудня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №71615192, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05 грудня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на дії державних виконавців Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №71615192 повернуто без розгляду.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

- визнати оскаржувані рішення, дії суб`єктів оскарження незаконними;

- зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника);

- визнати незаконними дії державних виконавців щодо стягнення подвійних податків з суми за постановою від 08.03.2023р. Верховного Суду - справа № 464/2834/21;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження - справа № 464/2834/21, ВП № 71615192;

- в повному обсязі виконати постанову від 08.03.2023р. Верховного Суду - справа № 464/2834/21 у відповідності до ст. 129-1 Конституції України - негайно повернути стягувачу вкрадені кошти.

Зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08.03.2023 (справа № 464/2834/21, провадження № 61-8823св22) встановив, що всі податки з заробітної плати були сплачені, нарахували компенсаційні виплати. Сума компенсації невиплаченої заробітної плати у розмірі 16 852, 00 грн розраховується так: 16 852, 00 грн * 434, 774 : 100 = 73 268,11 грн, саме ця сума й підлягає стягненню з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 . Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за заробітною платою за період з 06 травня 2008 року до 17 лютого 2009 року з урахуванням компенсації в розмірі 90 120,11 грн (16 852, 00 грн + 73 268,11 грн). Однак, фактично стягувачу перераховано сума в розмірі 87 138,39 грн. Зазначене свідчить, що недорахована суми коштів становить 17 623,42 грн. Таким чином судове рішення не виконане в повному обсязі, в якому зазначено суму в розмірі 90 120,11 грн. Окрім того, з частини зазначеної суми, що є заробітною платою, податки вже були сплачені, а решта є компенсаційними виплатами, які не є базою оподаткування, згідно роз`яснень податкового органу і постанови Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 464/2834/21, провадження № 61- 8823св22.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів скарги, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 182, 183, 260-261, 441, 447, 450 ЦПК України, повертаючи скаргу без розгляду виходив з того, що зі змісту скарги, окрім державного виконавця, не можливо встановити інших учасників виконавчого провадження, зокрема боржника, у виконавчому провадженні №71615192, в межах якого зі скаргою звернувся заявник. Такі особи можуть виступати у розгляді заяви як заінтересовані особи, оскільки прийняте рішення суду може вплинути на їх права чи обов`язки. З документів, доданих до скарги, вбачається, що заявником додано докази скерування скарги з додатками Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції та Залізничному відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Разом з тим, як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження №71615192, учасниками вказаного провадження є боржник Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії», однак доказів скерування скарги з додатками вказаному учаснику провадження до матеріалів скарги не додано. Враховуючи наведене та те, що заявником не виконано вищевказаних вимог цивільного процесуального законодавства при складанні скарги, суд прийшов до висновку про те, що така не є належно оформленою, а відтак підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені судом без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення; висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, не доведені.

04.12.2023 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надіслав скаргу на дії державних виконавців Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадження №71615192, які полягають у незаконному стягненні податків з суми за постановою Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №464/2834/21, в якій просив:

- визнати оскаржувані рішення, дії суб`єктів оскарження неправомірними і зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а саме: визнати незаконними дії державних виконавців щодо стягнення податків з суми за постановою Верховного Суду від 08.03.2023 у справі №464/2834/21;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 71615192;

- зобов`язати виконати постанову Верхового Суду від 08.03.2023 у справі №464/2834/21, провадження № 61-8823св22 в повному обсязі.

Оскаржуваною ухвалою матеріали скарги були повернуті без розгляду на підставі ч. 2, 4 ст.183 ЦПК України.

Повертаючи матеріали скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що з документів, доданих до скарги, вбачається, що заявником додано докази скерування скарги з додатками Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції та Залізничному відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Разом з тим, як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 71615192, учасниками вказаного провадження є боржник Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії», однак доказів скерування скарги з додатками вказаному учаснику провадження до матеріалів скарги не додано.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Враховуючи вказане, вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

При цьому розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

А тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20); від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц (провадження № 61-1124св21).

Враховуючи вказане, судом першої інстанції повертаючи скаргу без розгляду помилково застосовано ст. 183 ЦПК України, замість застосовування загальних положень позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

Зважаючи на вказане, оскаржувана ухвала, як така, що постановлення без з`ясування обставин, що мали значення, без дотримання згаданих вимог процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, що повинен бути проведений з повним та суворим дотриманням вимог норм, зокрема, і процесуального закону, про які вказано вище.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 05 грудня 2023 року скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №71615192 направити до Сихівського районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 березня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра