Справа № 718/3317/23
Провадження 2/718/660/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2024 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд у складі головуючої судді Масюк Л.О., при секретарі Харабара А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи № 718/3317/23 року за позовом ПАТ АТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

за участю: представника позивача Журавльова О.Л

представника відповідача, адвоката Божеску Г.В.

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від суми заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги мотивує тим, що 27.05.2008 року між ВАТ АТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №36/007-ф-08.

Вказує, що за умовами п.1.1 Кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 22000 доларів США на придбання нерухомості на строк з 27.05.2008 року по 26.05.2037 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з 14,3 % річних.

Згідно п.3.3.1 Кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Посилається на те, що пунктом 3.3.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту на рахунок, відкритий в АТ «Укргазбанк», МФО 320478, щомісячно, виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.1 цього договору, у строк не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.1 цього Договору, або в день дострокового погашення заборгованості по кредиту.

Крім цього, зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором кредиту №36/007-ф-08 від 27.05.2008 року було прийнято поруку ОСОБА_2 , згідно з Договором поруки №36/007-ф-08-Р від 27.05.2008 р.

Також зазначає, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.09.2013 року, яке набрало законної сили 01.10.2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 36/007-Ф-08 від 27 травня 2008 року в сумі 43459,17 Доларів США, що за курсом НБУ станом на 24 травня 2013 року становить 347369 гривень 14 копійок.

Проте, до теперішнього часу відповідачами зобов`язання по сплаті боргу не виконані, у зв`язку з чим, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року заборгували позивачу, відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 3625,93 доларів США, які просить стягнути з відповідачів солідарно на користь банку, а також вирішити питання про судові витрати.

З посиланням на відповідні правові норми та докази, зважаючи на те, що відповідачі продовжують ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість не погашають, що є порушенням законних прав ПАТ АБ «Укргазбанк», представник позивача просить суд стягнути з відповідачів солідарно 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 3625,93 доларів США.

Крім того, просить стягнути з відповідачів солідарно і понесені банком судові витрати у справі у сумі 2684 грн.

Представник позивача ПАТ АТ «Укргазбанк», ОСОБА_3 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через оголошення, яке розміщене на офіційному веб сайті Судова влада. Будь яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Божеску Г.В., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та надала відзив на позовну заяву.

Зазначила, що позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 ЦК України та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2013 році до суду з позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 . Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк».

Посилається на те, що 01.03.2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, однак ухвалою суду від 10.05.2023 року було відмовлено позивачу у видачі такого дублікату.

Крім цього, вказує на те, що із змісту позовної заяви вбачається, що представник позивача просить стягнути 3 % річних нарахованих на суму заборгованості за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 року. Враховуючи, що позов до суду подано 22.09.2023, вважає, що позовні вимоги виходять за межі, зазначених у ст.625 ЦК України, строку.

Вважає, що вимога про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості з ОСОБА_2 є необґрунтованим, оскільки в силу правової природи спірних правовідносин за ч. 2 ст. 625 ЦК України не породжує відповідальність поручителя перед кредитором.

Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» в частині стягнення заборгованості по платежах за ч.2 ст. 625 ЦК України з ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні установлено, що 27.05.2008 року між ВАТ АТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №36/007-ф-08.

Згідно п.1.1 Кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 22000 доларів США на придбанні нерухомості на строк з 27.05.2008 року по 26.05.2037 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з 14,3 % річних.

Згідно п.3.3.1 Кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Пунктом 3.3.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту на рахунок, відкритий в АТ «Укргазбанк», МФО 320478, щомісячно, виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.1 цього договору, у строк не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.1 цього Договору, або в день дострокового погашення заборгованості по кредиту (а.с.6-8).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором кредиту №36/007-ф-08 від 27.05.2008 р. було прийнято поруку відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується Договором поруки №36/007-ф-08-Р від 27.05.2008 р. (а.с.9-10).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.09.2013 року, яке набрало законної сили 01.10.2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області та мешканця АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця в с. Кліводин, Кіцманського району Чернівецької області на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АБ "Укргазбанк", МФО 320478, ), заборгованість за кредитним договором № 36/007-Ф-08 від 27 травня 2008 року, в сумі 43459,17 Доларів США, що за курсом НБУ станом на 24 травня 2013 року становить 347369,14 (триста сорок сім тисяч триста шістдесят дев`ять) гривень 14 копійок (а.с.11-12).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №36/007-ф-08 від 27.05.2008 року за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року виникла заборгованість, відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України, 3% річних від простроченої суми в розмірі 3625,93 доларів США (а.с.13).

Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з простроченням божником грошового зобов`язання.

В даній ситуації при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд враховує висновки Верховного Суду при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Так, згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

При цьому, згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Таким чином, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Таким чином, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває і на даний час, тобто до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Крім того, законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Також слід зазначити, що, право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у звязку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19), розділ " Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину"

Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби СOVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ) на всій території України з 12.03.2020 року було встановлено карантин.

Враховуючи, що з 12.03.2020 року на території України було встановлено карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються, вимоги АБ "Укргазбанк" щодо стягнення 3% річних починаючи з 12.03.2017 року є обгрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на початок введення на території України карантину.

Згідно розрахунку заборгованості три відсотки річних за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, становлять 3625,93 доларів США.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню три відсотки річних, нарахованих від простроченої суми боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період саме з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року в сумі 3625,93 доларів США.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача ОСОБА_2 то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за своєю правовою природою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань.

Таким чином, навіть за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання.

За таких обставин, посилання позивача на наявність правових підстав для притягнення відповідача ОСОБА_2 до власної цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за час існування грошового зобов`язання по сплаті стягнутої рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.09.2013 року заборгованості за кредитним договором №36/007-ф-08 від 27.05.2008 року по поверненню суми кредиту та нарахованих відсотків за користування ним, є необґрунтованими, адже, як вище зазначалось, в силу правової природи спірних правовідносин такі судові рішення не можуть породжувати виникнення у поручителя власних зобов`язань перед кредитором.

Наведене жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак виключно в межах встановлених Договором поруки обсягів відповідальності поручителя.

В даному випадку, умовами договору поруки сторонами конкретизовано зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором.

Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст.6, 554, 628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник.

При цьому, передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Проте, в будь-якому випадку встановлена положеннями ст. 625 ЦК України цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, виконання якого може бути забезпечено порукою.

Таким чином, за наявності при вчиненні правочину поруки факту відступу від загального правила щодо визначення обсягів відповідальності поручителя перед кредитором (за Законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі) та унормування за власною волею в умовах такого договору чіткого переліку відповідного обсягу відповідальності, сторони, маючи намір встановити обов`язок поручителя по сплаті на користь кредитора за боржника в т.ч. передбаченої ст. 625 ЦК України цивільно-правової відповідальності, зобов`язані відобразити забезпечення такого зобов`язання в умовах договору поруки не залежно від того, що таке зобов`язання боржника виникає в силу Закону.

Разом з цим, визначаючи обсяги відповідальності відповідача-поручителя перед Банком сторонами в умовах договору поруки не встановлено, що поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання божником, який прострочив виконання основного грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним за кредитним договором, зобов`язання по сплаті трьох процентів річних від простроченої суми, право вимоги по сплаті яких боржником гарантоване кредитору положеннями ст.625 ЦК України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача-поручителя ОСОБА_2 за договором поруки 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя.

Дослідивши матеріали справи, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не виконує свої грошові зобов`язання, вважає, що позов обґрунтований і він підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 .

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2684 гривень, який підлягає стягненню з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.11,15-16,509-510,525,526,549-554,611,612,625,1048-1050,1054 ЦК України, ст.ст.2,10,12,76,77,141,263-265,280-282, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (, МФО 320478), 3 % річних від простроченої суми заборгованість за кредитним договором №36/007-ф-08 від 27.05.2008 року в розмірі 3625,93 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (, МФО 320478) судовий збір в розмірі 2684 гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кіцманського

районного суду: Масюк Л.О.