ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1045/24 Справа № 932/7530/23 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому виклав вимоги про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову заявник зазначав, що з відповідачем він перебуває у шлюбі з 20 листопада 2010 року, який було зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 990. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час вони не проживають разом, не виконують сімейні обов`язки, не підтримують шлюбних стосунків, ведення між ними спільного господарства припинено, між ними існують формальні сімейні стосунки, вони мають протилежні погляди на сімейне життя та давно втратили один до одного почуття любові та поваги. Шлюб між ними є формальним, подальше перебування у шлюбі буде протирічити його інтересам. Посилаючись на зазначене, позивач виклав вимогу про розірвання шлюбу між ним та відповідачем.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 листопада 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 990. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклала вимогу про скасування рішення та закриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що починаючи з вересня 2023 року, тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, сторони доклали максимум зусиль для збереження шлюбу та відновлення сімейних відносин. Позивач також підтримує вказану позицію, що буде відображено у його відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 20 листопада 2010 року, який було зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 990, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.2).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 , виданим Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 648, та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 , виданим Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 620 (а.с.3,4).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що між позивачем та відповідачем фактично припинені шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, між ними існують формальні сімейні стосунки, вони мають протилежні погляди на сімейне життя та давно втратили один до одного почуття любові та поваги. Та суд виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що починаючи з вересня 2023 року, тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції, сторони доклали зусиль для збереження шлюбу та відновлення сімейних відносин, про що не заперечує і сам позивач, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки ні під час розгляду справи у суді першої, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач із заявою про залишення позову без розгляду чи відмову від позову не звертався, на час ухвалення судового рішення позов підтримував, відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Із позовної заяви вбачається, що примирення між сторонами неможливе, оскільки у позивача немає почуттів любові та поваги до відповідача, сторони вже тривалий час проживають окремо.

За таких обставин, висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а відмова суду першої інстанції у розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування ОСОБА_1 до шлюбу проти його волі.

Відповідачем не наведено ніяких нових обставин, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин зроблених судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2024 року.

Судді: