Справа № 727/6823/23
Провадження № 2/727/67/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.,

за участю секретаря судового засідання: Рудої І.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частки земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до ОСОБА_4 , про визнання право власності на 2/3 частки земельної ділянки, просить суд

визнати за ОСОБА_3 , право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0633 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що є спадкоємцем за законом батька ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одним з об`єктів спадкового майна є житловий будинок з належнимим до нього спорудами надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстроване право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами у розмірі 1/2 та 3/18 часток.

Позивач вважає, що обґрунтовано має право на визнання за ним права власності на 2/3 частки земельної ділянки, оскільки він має право власності на 2/3 частки будинку.

Ухвалою суду від 10.07.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

31.07.2023 до суду від представника відповідача адвоката Петікара А.В. надійшла заява про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Правом на відзив на позовну заяву, відповідач не скористалася.

Ухвалою суду від 20.11.2023 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Мельник С.Г. позовні вимоги підтримала, просили задовольнити позов з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необгрунтованість.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2020 року, та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.02.2022 року позивачем зареєстроване право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами у розмірі частки та 3/18 частки.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2020 року підставою для державної реєстрації права власності за позивачем ОСОБА_3 був договір дарування серії та номер 723 виданий 17.06.2020 року, виданий приватним нотаріусом Козловою Н.В. ( а.с.12).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 серпня 2021 року, за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування 3/18 частки будинко володіння який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України).

Встановлено, що при переході права власності на житловим будинок, питання щодо набуття позивачем права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку не вирішувалось.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

У відповідності до ст.256 ЦПК, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно з ст.257 ЦК загальна позовна давність установлюється тривалістю три роки.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Представник відповідача у своїй заяві посилається на те, що предметом спору є спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вважає, що позивач пропустив строк позовної давності на заявлену позовну вимогу.

Суд не погоджується з таким висновками представника відповідача, оскільки враховуючи матеріали справи та долучені до неї докази, позивач ОСОБА_6 набув право власності на частки в житловому будинку тільки після судових рішень, а саме: рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 серпня 2021 року, яким за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування на 3/18 частки житлового будинку. Таким чином, позивач дізнався або мав би дізнатися про порушене права саме з моменту реєстрації за ним майнових прав на частку в житловому будинку.

Отже у відповідності до ст. 257 ЦК України позивачем дотримано строків звернення до суду.

Згідно ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач набув права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 в загальній сукупності 2/3 частки, отже враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , набувши право власності на частку на житловий будинок, набув також і право власності на 2/3 частин земельної ділянки площею 0.0633 га. за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговувавання житлового будинку, господарських будівель та споруд. Враховуючи наведене, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 12, 95,258-259, 264-265, 352, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частки земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 2/3 земельної ділянки кадастровий номер :20:003:0452 площею 0,0633 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2024 року.

Суддя П.С. Гавалешко