Провадження № 2/760/3128/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України /далі - МТСБУ/ ( ; адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; адреса для листування: 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 10, оф. 2) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( адреса: АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

25.10.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 22.10.2021, за підписом представника позивача - адвоката Проц А.В. (діє на підставі довіреності), в якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача 9 876,38 грн завданої шкоди в порядку регресу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 08.11.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.12.2017 о 13 год 50 хв, відповідач, керуючи транспортним засобом Audi A4, реєстраційний номер: НОМЕР_1 по вул. Народного Ополчення, 9 в м. Києві, допустив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Позивач звертає увагу на те, що згідно постанови Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/27308/17, відповідача було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

В позові зауважується, що відповідно до віту про оцінку № 201/18 від 16.10.2018 суб`єкта оціночної діяльності вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 9 876,38 грн.

Позивач стверджує, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , застрахована не була, у зв`язку з чим, він, як особа, винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду в порядку регресу.

У зв`язку з викладеним, позивач просить захистити порушені майнові інтереси позивача, шляхом ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо правової позиції відповідача

23.05.2022 до суду надійшов відзив на позов (а.с. 58-59), у якому відповідач звертає увагу, зокрема, на те що позивач здійснив регламентну виплату власнику транспортного засобу Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 з порушенням встановленого 90-денного строку з дня отримання заяви про страхове відшкодування, всупереч п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - 18.07.2019.

Крім того, вказує на пропуск позивачем позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом (22.10.2021), що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У зв`язку з викладеним, відповідач наполягає на ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

До позовної заяви долучено копію постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 12.01.2018 у справі № 760/27308/17 (а.с. 5-6), за змістом якої, зокрема, вказується, що: «відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 140666 від 01.12.2017 року, водій ОСОБА_1 01.12.2017 року о 13.50 год. в м. Києві по вул. Народного Ополчення, 9, керуючи автомобілем «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив а дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем Mitsubishi Outlander, який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП».

Вказаною постановою суду від 12.01.2018 у справі № 760/27308/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

На підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована на момент ДТП, позивач надав роздруківку сторінки веб-сайту https://policy-web.mtsbu.ua з інформацією про те, що поліс на ТЗ № JDA026 не знайдено, при цьому, датою перевірки полісу є 20.10.2021 12 год 53 хв (а.с. 7).

За змістом долученої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що власником пошкодженого у ДТП транспортного засобу Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с. 14).

Як вбачається зі звіту № 201/18 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 16.10.2018 складеного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 280 688,55 грн, а вартість матеріального збитку - 10 582,05 грн (а.с. 17-21).

Згідно з довідкою № 1 МТСБУ від 03.07.2019, розмір відшкодування шкоди ОСОБА_2 з фонду захисту потерпілих становить 9 876,38 грн, яка була затверджена до сплати наказом МТСБУ № 70706 від 17.07.2019 (а.с. 42, 43).

Зі змісту платіжного доручення № 967919 від 18.07.2019 АТ "Укрексімбанк" вбачається, що на рахунок, визначений ОСОБА_2 в заяві про виплату страхового відшкодування від 19.11.2018 (а.с. 16) було перераховано 9 876,38 грн з призначенням платежу: "виплата по справі № 55246, згідно наказу № 7076 від 17.07.2019, ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_4 ; КР НОМЕР_5 ; ТЗ: НОМЕР_2 " (а.с. 44).

До позовної заяви позивачем також долучено копії: повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 14.12.2017 за підписом ОСОБА_2 з додатками (а.с. 8-14), полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7284969 (страхувальник: ОСОБА_2 ; ТЗ: Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 ) /а..с 15/, заяви про виплату страхового відшкодування від 19.11.2018 (а.с.16), дефектну відомість огляду транспортного засобу від 04.10.2018 (а.с. 22-23), фото додатки (а.с. 27-29), ремонтну калькуляцію від 14.10.2018 (а.с. 24-26), свідоцтво про реєстрацію ОСОБА_3 в Державному реєстрі оцінювачів від 27.12.2006 (а.с. 31), сертифікат № 255/16 від 29.03.2016 Фонду державного майна України, виданий ОСОБА_3 (а.с. 31), кваліфікаційне свідоцтва оцінювача ОСОБА_3 від 16.12.2006 (а.с. 32), посвідчення ОСОБА_3 від 15.12.2016 про підвищення кваліфікації (а.с. 32), квитанцію до прибуткового касового ордера № 201/18 ФОП ОСОБА_3 на суму 850,00 грн (а.с. 33), Договір № 201/18-о від 04.12.2018, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 34), Акт виконаних робіт від 16.10.2018 (а.с. 35), Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_3 (а.с. 36-37).

Відповідачем до відзиву долучено копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 (встановлена інвалідність І групи) /а.с. 60/, довідку до акта огляду МСЕК № 128088, видані на ім`я відповідача (а.с. 51).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 12.01.2018 у справі № 760/27308/17: «відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 140666 від 01.12.2017 року, водій ОСОБА_1 01.12.2017 року о 13.50 год. в м. Києві по вул. Народного Ополчення, 9, керуючи автомобілем «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив а дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем Mitsubishi Outlander, який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП».

Вказаною постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.01.2018 у справі № 760/27308/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

За змістом п. 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Крім того, частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

На підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована на момент ДТП, позивач надав роздруківку сторінки веб-сайту https://policy-web.mtsbu.ua з інформацією про те, що поліс на ТЗ № JDA026 не знайдено, при цьому, датою перевірки полісу є 20.10.2021 12 год 53 хв.

Однак, вказаний доказ не підтверджує обставину відсутності у відповідача полісу ОСЦПВВ саме на дату та час дорожньо-транспортної пригоди, тобто 01.12.2017.

Разом з тим, обставина відсутності у відповідача полісу ОСЦПВВ саме на дату та час дорожньо-транспортної пригоди, тобто 01.12.2017 року о 13.50 год не заперечується відповідачем у відзиві.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21).

Керуючись принципом «балансу вірогідностей», у суду відсутні сумніви в тому, що цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП не була застрахована, оскільки сам відповідач дану обставину жодним чином не заперечує.

Оскільки відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то на підставі заяви потерпілого ( ОСОБА_2 ) МТСБУ відшкодувало останньому заподіяну шкоду та сплатило витрати, пов`язані із визначенням розміру шкоди.

Отже, позивач має право зворотної вимоги до відповідача, як до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 200/13392/13-ц: "при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 04 жовтня 2010 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом МТСБУ звернулося 15 вересня 2013 року, цей строк позивачем не пропущено.

Встановивши що, внаслідок компенсації МТСБУ шкоди потерпілій стороні у ДТП - ОСОБА_2 (власнику транспортного засобу Mitsubishi), позивач набув право вимоги саме у порядку регресу".

Отже, в даному випадку, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати з дати 18.07.2019 (дата переказу відшкодування на рахунок ОСОБА_2 ), а відтак заперечення відповідача, викладені у відзиві, не можуть бути покладені в обгрунтування наявності підстав для відмови в задоволенні позову.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що положеннями п. 13.1 ст. 13 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, встановлено, що особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з підпунктом г) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Враховуючи, що відповідачу з 19.08.2010 встановлена інвалідність І групи, як вбачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_7 та довідки до акта огляду МСЕК, що видані на ім`я відповідача, останній звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України (а.с. 60, 61).

Враховуючи, що підпунктом 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено виняток щодо права МТСБУ подати регресний позов до водія транспортного засобу, який звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до пункту 13.1 статті 13 цього Закону, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У рішеннях Європейського суду з справ людини неодноразово робились висновки про те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19).

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача у справі покладаються на нього ж.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич