Житомирський апеляційний суд
Категорія 53 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 295/10315/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди, завданих у результаті ДТП

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до суду із названим позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 : суму збитків завданих внаслідок ДТП, у розмірі 62223,60 грн, моральну шкоду в сумі 10000,00 грн, витрати, пов`язані з транспортуванням автомобіля у сумі 4400,00 грн, витрати на медичне обстеження - 14280,00 грн, витрати на лікування - 3211,00 грн, витрати на транспортні послуги - 4300,00 грн, та судові витрати, які складаються з: витрат на правову допомогу в сумі 12000,00 грн, витрат з проведення експертизи - 3500,00 грн, витрат зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.03.2022 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Фольцваген", реєстраційний номер НОМЕР_1 , переїжджаючи нерегульоване перехрестя по вул. Шевченка та вул. Князів Острозьких у м. Житомирі по вулиці, що позначена дорожнім знаком 2.3 ПДР України, відчув удар у ліву передню частину свого автомобіля та помітив, що автомобіль марки "Мазда 626" під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Князів Острозьких, та порушив п. 2.1 ПДР України, оскільки не надав ОСОБА_1 переваги у русі, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів. У результаті ДТП ОСОБА_1 та його автомобілю марки "Фольцваген", реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдано шкоду.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у сумі 60865,26 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.,витрати, що пов`язані з транспортуванням автомобіля, у сумі 2400,00 грн., судовий збір у сумі 1167,64 грн., витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 6000,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу Mazda 626, д.н. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС». В суді першої інстанції ОСОБА_1 визнав ту обставину, що отримав від страхової компанії АТ «СГ «ТАС» суму страхового відшкодування в розмірі 96375 грн. за шкоду, яка була заподіяну його автомобілю Volkswagen LT. Однак, згідно страхового Полісу відповідача сума за шкоду заподіяну майну становила 130 000,00 грн., що давало можливість позивачу додатково вимагати (стягнути) у страхової компанії АТ «СГ «ТАС» ще 33 570,95 грн у межах суми страхового відшкодування. При цьому, позивач свідомо від цього відмовився та у своїй заяві вказав, що претензій до страхової компанії АТ «СГ «ТАС», оскільки повністю отримав страхове відшкодування. Позивач отримав від страхової компанії 96375 грн. та залишив автомобіль Volkswagen LT у власному користуванні. Однак, після отримання страхового відшкодування позивач самостійно звернувся до суб?єкта оціночної діяльності, який фактично йому встановив, що автомобіль Volkswagen LT AM5702BB є фізично знищеним і його ремонт є економічно необгрунтованим. Після цього, позивач відчужив вказаний автомобіль на користь третьої особи. ОСОБА_1 фактично отримав повну ринкову вартість автомобіля на момент ДТП, тому позовні вимоги про стягнення різниці між вартістю матеріального збитку та страховим відшкодуванням, без передачі залишків автомобіля відповідачу, суперечать порядку відшкодування шкоди, пов?язаної з фізичним знищенням транспортного засобу. Більш того, позивач при реалізації автомобіля не провів його оцінку, що знову ж таки ставить під сумнів об?єктивність визнання оцінки вартості проданого автомобіля. Крім того, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат, що пов?язані з транспортуванням автомобіля у сумі 2400,00 грн також не підлягало задоволенню, оскільки згідно ст. 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, витрати Позивача на транспортування автомобіля з місця ДТП повинні бути відшкодовані страховиком АТ «СГ «ТАС».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року без змін. Зазначає, що апеляційну скарга не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Справа розглядається в порядку частини 1 статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 24.03.2022 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Фольцваген", реєстраційний номер НОМЕР_1 , переїжджаючи нерегульоване перехрестя по вул. Шевченка та вул. Князів Острозьких в м. Житомирі по вулиці позначеній дорожнім знаком 2.3 ПДР України, відчув удар в ліву передню частину свого автомобіля та помітив, що автомобіль марки "Мазда 626" під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Князів Острозьких та порушив п. 2.1 ПДР України, оскільки не надав ОСОБА_1 переваги у русі внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів.

12.05.2022 року слідчим було погоджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000548 стосовно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зі змісту якого можна дійти до висновку, що обвинувачений ОСОБА_2 завдав шкоди ОСОБА_1 та його автомобілю марки "Фольцваген", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 9-12).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.07.2022 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено; звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито (а.с. 250)

Власником автомобіля марки "VOLKSWAGEN LT35", реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 145).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Mazda 626", реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 на дату ДТП була застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 203494752 від 07.04.2021 року страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 260 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 130 000,00 грн (а.с. 75).

Відповідно до листа ПАТ «СГ «ТАС» № 205 належна власнику VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сума страхового відшкодування - 96375,00 грн була перерахована на реквізити в заяві на виплату страхового відшкодування. У листі зазначено, що за результатами проведеного огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. Про це свідчить подана ОСОБА_1 заява про страхове відшкодування від 06.05.2022, згідно якої він погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 96375грн. (а.с. 97).

Відповідно до звіту № 536 від 05.08.2022 року проведеного ТОВ «Експерт Авто», матеріальний збиток завданий власникові VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 220152,66 грн (а.с. 178-197).

Згідно договору комісії № 8096/22/1/008504 від 22.08.2022 року (а.с. 22) комісіонер ТОВ «Документавто» за дорученням ОСОБА_1 зобов`язався вчинити продаж VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із визначеною за домовленістю сторін договору ціною 61500,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8096/22/1/008504 від 01.09.2022 року (а.с. 20), акту огляду реалізованого ТЗ від 01.09.2022 року № 8096/22/003592 (а.с. 24) відчужений ТЗ VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з визначеною за домовленістю сторін договору ціною 61500,00 грн покупцю ОСОБА_5 .

У відповідності до висновку експерта №3015 судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 204-230), вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля марки VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 24.03.2022 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 24.03.2022 року, становить 218740,26 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП, яка мала місце 24.03.2022 року, становить 587369,74 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, відтак суд вважав, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 60865,26 грн (різницю між виплаченим страховим відшкодуванням, сумою реалізації пошкодженого авто іншому власнику та завданими збитками). Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходив з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя. Суд оцінив розмірі моральної шкоди у 5000,00 грн. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягала стягненню з відповідача ОСОБА_2 . Суд також дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрат пов`язаних з транспортуванням автомобіля у сумі 2400,00 грн., 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу та судового збору у сумі 1167,64 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (пункт 1 частина 2).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (частина 1 статті 979 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

У пункті 22.1. статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні).

За змістом пункту 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Іншими словами, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом), про оцінку майна, висновком експерта, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395 (з відповідним змінами).

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 461/2217/19 від 03.06.2021 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, єдиним належним і достовірним доказом, який визначає розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, у цій справі є висновок експерта №3015 судової автотоварознавчої експертизи , де зазначено вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля марки VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 24.03.2022 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 24.03.2022 року, становить 218740,26 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП, яка мала місце 24.03.2022 року, становить 587369,74 грн; ринкова вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN LT35 станом на дату ДТП 218 740,26 грн; вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN LT35, з урахуванням пошкоджень після ДТП 78 458,57 грн (а.с. 204-230).

Наданий позивачем Звіт 536 від 05.08.2022 року проведений ТОВ «Експерт Авто» про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням указаного колісного транспортного засобу, суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки експертів не попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України.

25 серпня 2022 року ПАТ «СГ «ТАС» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 96375 грн (а.с. 97).

Страховик відповідача ПАТ «СГ «ТАС» сплатив позивачу частину страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності з вирахуванням франшизи на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 96375 грн згідно положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд зазначає , що предметом спору є стягнення частини збитку, як різниці між сумою сплаченою страхового відшкодування сплаченого ПАТ «СГ «ТАС» за полісом обов`язкового страхування (згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів») сумою реалізації пошкодженого авто іншому власнику та завданими збитками.

Суд першої інстанції стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір збитку у сумі 60865, 26 грн.

З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на те , що фактичний розмір понесених позивачем матеріальних збитків становить (218 740,26 грн (а.с.216 зворот) - (сума страхового відшкодування з вирахуванням франшизи 96375 грн (а.с. 97) (сума реалізації авто за договором комісії 61500 грн (а.с.22).

Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи наявна відповідь ПАТ «СГ «ТАС» (а.с.97) відповідно до якої, узгоджена сума страхового відшкодування між страховиком та ОСОБА_1 становила 96375 грн.

У справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Отже, позивач має право вимагати від ОСОБА_2 (винної особи) сплати різниці між завданими збитками, виплаченим страховим відшкодуванням, сумою реалізації пошкодженого авто іншому власнику. При цьому такому праву позивача кореспондує обов`язок відповідача сплатити цю різницю.

З огляду на наведене не можуть бути враховані посилання в апеляційній скарзі представника відповідача на те, що виплачена сума страхового відшкодування є недостатньою, позивач додатково мав вимагати (стягнути) у страхової компанії АТ «СГ «ТАС» ще 33 570,95 грн, оскільки сума збитків перебуває в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, передбаченого договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.

Щодо відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З матеріалів справи вбачається, що дорожня транспортна пригода сталася в 24.03.2022 по АДРЕСА_1 .

У підтвердження вимог про відшкодування витрат на послуги евакуатора позивач ОСОБА_1 надав копію квитанції №877241, датованого 12 квітня 2022 року (а.с.36) на суму 2400 гривень. З матеріалів справи вбачається, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про відшкодування витрат на евакуацію автомобіля до місця ремонту мають причинно-наслідковий зв`язок зі збитками, завданими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та не могли бути заявлені до ПАТ «СГ «ТАС» в межах страхового випадку, оскільки евакуація автомобіля здійснювалася до місця ремонту транспортного засобу не з місця ДТП.

Доводи скаржника в цій частині є необґрунтовані. Жодних доказів про те, що вказані послуги не надавалися чи їх розмір є завищеним та що ці витрати повинні включатися до страхового відшкодування апелянтом не надано. Вказані витрати не входять до ліміту відповідальності страхової компанії, оскільки доставка транспортного засобу до місяця проведення ремонту відбулася не в день ДТП. Доказів про необхідність доставки автомобіля до місця стоянки матеріали справи також не містять. Таким чином, витрати на евакуацію автомобіля до місця проведення ремонту не охоплюються страховою виплатою та повинні бути відшкодовані винною в ДТП особою.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд відповідно до наявних у справі доказів виходив із вимог ст.ст.23,1167 ЦК України, та враховував всі обставини справи, глибину страждань позивача, вимоги розумності та справедливості і правильно вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 12000,00 грн, що вбачається з розрахункової квитанції № 1 від 13.10.2022 року (а.с. 41).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем при розгляді цієї справи в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції провів належну правову оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував визначений договором порядок визначення оплати наданих послуг, оцінив обсяг наданих послуг та їх реальність, а також співмірність вартості послуг із складністю справи і змістом цих послуг та дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового відшкодування на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вказані доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

З огляду на те, що апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, тому судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Судді