Провадження 2-з/382/1/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"19" січня 2024 р. Суддя Яготинського районного суду Київської області Кисіль О. А. розглянувши заяву про забезпечення позову у справі за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсними договорів даруванння,

ВСТАНОВИВ:

Матеріали цивільної справи та матеріали про забезпечення позову надійшли від Бориспільського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсними договорів даруванння. З позовною заявою у вищевказаній справі надійшла заява про забезпечення позову.

В заяві до суду про забезпечення позову представник просив:

- накласти арешт на земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 55, кадастровий номер :02:010:0006 площею 0.1464 га;

- накласти арешт на земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 255, кадастровий номер :002:010:0005 площею 0.25 га;

- накласти арещт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 255, загальною площею 90.4 кв.м., житловою площею 31.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 (РНОКШ1 НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо земельної ділянка кадастровий номер :02:010:0006 площею 0.1464 га., що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський район; земельної ділянки кадастровий номер :002:010:0005 площею 0.25 га., що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н; житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 90.4 кв.м, житловою площею 311.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у тому числі щляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Позовна заява обґрунтована тим, що в рамках кримінального провадження №0000031 від 20.12.2022 за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_1 обвинувачується у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому в умовах воєнного стану громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту та наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Обвинувальний акт скеровано для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва.

Санкцією ч. 2 ст. 111 КК України окрім основного покарання передбачено, додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №321362108 від 30.01.2023 ОСОБА_1 на праві власності належало наступне нерухоме майно:

земельна ділянка кадастровий номер :02:010:0006 площею 0.1464 га., що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський район;

- земельна ділянка кадастровий номер :002:010:0005 площею 0.25 га., що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 90.4 кв.м, житловою площею 31.2 кв.м., що знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 .

Під час досудового розслідування встановлено, що приватним нотаріусом Кара Олександрою Олександрівною, Київський міський нотаріальний оіфуг, м. Київ, яка здійснює свою нотаріальну діяльність за адресою: м. Київ, вул. Хорива, буд. 33, офіс 1, посвідчено факти договорів дарування вищевказаного майна громадянці ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , а саме:

- на підставі договору дарування, № 541, виданого 11.02.2023 - щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:010:0006 площею 0.1464 га.;

- на підставі договору дарування, № 538, виданого 11.02.2023 - щодо земельної ділянки кадастровий номер :002:010:0005 площею 0.25 га.; та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 90.4 кв.м, житловою площею 31.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказане нерухоме майно відчужено (подаровано) громадянці ОСОБА_2 (цивільній дружині ОСОБА_1 ) вже після відкриття кримінального провадження №0000031 від 20.12.2022 за ч. 2 ст. 111 КК України, тобто після того як стало зрозуміло про невідворотність настання відповідальності у вигляді конфіскації нерухомого майна, що у свою чергу свідчить про те, що метою вказаних правочинів є саме унеможливлення в подальщому реального виконання ріщення про конфіскацію нерухомого майна.

Таким чином, ОСОБА_1 відчужуючи за договорами дарування належного йому на праві власності нерухомого майна, будучи майбутній судовий розгляд кримінального провадження №0000031 від 20.12.2022 за ч. 2 ст. 111 КК України, переслідував єдину мету - ухилитися від арешту та в подальшому конфіскації нерухомого майна.

У разі якщо під час розгляду справи, спірне нерухоме майно буде відчужено на користь третіх осіб, захист інтересів держави, за якими звернувся із позовом прокурор не буде ефективним, а порушені права на об`єкти нерухомого майна не будуть поновлені.

Крім того, таке відчуження (належному набувачу) вже мало місце.

Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №321362108 від 30.01.2023 ОСОБА_1 на праві власності окрім вище переліченого нерухомого майна належало наступне нерухоме майно:

- квартира реєсіраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 загальною площею 22.5 кв.м., житловою площею 18.9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

Вказана квартира на підставі договору дарування, № 535, виданого 11.02.2023 приватним нотгфіусом Київського міського нотаріального округу Кара Олександрою Олександрівною відчужена громадянці ОСОБА_2 (цивільній дружині ОСОБА_1 ).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 358033401 від 12.12.2023 громадянка ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 329, виданий 27.03.2023, видавник: Приватний нотаріус Буглак- Куцевол О.Г. Київський міський нотаріальний округ (м. Київ), відчужила вищевказану квартиру третій особі, ОСОБА_4 , яка в свою чергу відчужила її на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 508, виданий 28.04.2023, видавник: Приватний нотаріус Буглак-Куцевол О.Г. Київський міський нотаріальний округ (м. Київ) громадянці ОСОБА_5 .

Таким чином, громадянка ОСОБА_5 є належним набувачем вищевказаного нерухомого майна (квартири АДРЕСА_3 ), що суттєво ускладнює порядок повернення майна ОСОБА_1 за для відновлення порушених інтересів держави.

Як вбачається з обставин справи, набуття речових прав на спірне нерухоме майно третьою особою відбулось шляхом використання документів із ознаками фіктивності, що вказує на свідоме вчинення особою дій, спрямованих на перепшоджання та уникнення виконання рішення суду в подальщому.

Враховуючи викладене та очевидність порущення інтересів держави, з метою ефективного захисту інтересів держави у даному судовому процесі необхідним є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - земельна ділянка кадастровий номер :02:010:0006 площею 0.1464 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський район; земельна ділянка кадастровий номер :002:010:0005 площею 0.25 га., що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 90.4 кв.м, житловою площею 31.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборони вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна, пов`язаних із зміною, припиненням та набуттям речових прав.

За загальним правилом частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що вказана заява підлягає, до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. ст. 149, 150 ч.1 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має на звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Так, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Перевіривши викладені заявником обставини, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, та обраний вид забезпечення позову заявником є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами в частині накладення арешту на вказане майно, та з врахуванням того, що розпорядження майном відбувається лише в тому випадку, якщо на нього не накладено арешт, тому заява підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст.149- 153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову у справі за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсними договорів даруванння - задоволити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 55, кадастровий номер :02:010:0006 площею 0.1464 га;

Накласти арешт на земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 255, кадастровий номер :002:010:0005 площею 0.25 га;

Накласти арещт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 255, загальною площею 90.4 кв.м., житловою площею 31.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кисіль О. А.