Номер провадження 22-ц/812/389/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

11 березня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Голощаповою А.О.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» рішення, яке ухвалено Березнегуватським районним судом Миколаївської області 03 січня 2024 року, під головуванням судді Лусти С.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі ПрАТ «СК «АРКС») пред`явило позов до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі ПрАТ «СК «ВУСО») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 жовтня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки і моделі Infiniti Q60, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки і моделі Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 12 січня 2021 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

На момент ДТП транспортний засіб - автомобіль марки і моделі Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був застрахований у ПрАТ «СК «АРКС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №120063а0д від 21 вересня 2020 року, укладеного між ПрАТ «СК «АРКС» та ТОВ 3 ІІ Вортекс.

Страхувальник ТОВ 3 ІІ Вортекс звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та надав всі необхідні документи, у зв`язку із чим було складено страховий акт №ARX2657834.

На підставі вищезазначеного страхового акту ПрАТ «СК «АРКС» було здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 90 858 грн. 67 коп.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО», на підставі полісу №112628862, та остання відмовила ПрАТ «СК «АРКС» у виплаті страхового відшкодування, керуючись ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилаючись на викладені обставини, ПрАТ «СК «АРКС» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ВУСО» завдані збитки, в розмірі 90 858 грн. 67 коп., а також судовий збір в розмірі 2 684 грн.

Відповідач ПрАТ «СК «ВУСО» надало до суду відзив, в якому просило у задоволені позову відмовити. Зазначало, що у продовж всього строку з моменту ДТП позивач не звертався до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування збитків в порядку суброгації. При цьому, натепер ПрАТ «СК «АРКС» пропущено річний строк для звернення із такою заявою до ПрАТ «СК «ВУСО», що не заперечується також позивачем. Крім того, вказувало на те, що позивач звернувся з солідарними вимогами про стягнення відшкодування, що є неналежним способом захисту. Також, просило стягнути на свою користь з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2024 року позов ПрАТ «СК «АРКС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «АРКС» шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 2 600 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ПрАТ «СК «АРКС» шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 88 258 грн. 67 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «АРКС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 76 грн. 80 коп.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ПрАТ «СК «АРКС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 607 грн. 20 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО», а позивач діяв виключно добросовісно, а саме відразу після дорожньо-транспортної пригоди відшкодував потерпілій особі ТОВ 3 ІІ Вортекс завдану ОСОБА_2 майнову шкоду на підставі договору добровільного страхування, та в подальшому звернувся до ОСОБА_2 з претензією про сплату йому страхового відшкодування. Однак, до даного часу вона відповідачем ОСОБА_2 не сплачена, що стало підставою для звернення до суду з вимогами до відповідачів в межах загального строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ВУСО», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило судове рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені вказаних вимог.

Як на підставу апеляційного оскарження посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к.

Також апеляційна скарга мотивована тим, що відмова ПрАТ «СК «ВУСО» у виплаті страхового відшкодування в порядку суброгації є законною, оскільки відповідає положенням п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що присічний строк у позивача для звернення до ПрАТ «СК «ВУСО» в порядку суброгації сплив 28 жовтня 2021 року і позивачем не наведено жодної існуючої причини поважності пропуску такого строку окрім того, що відповідач ОСОБА_2 не сплатила за претензією від 29 серпня 2022 року.

Зі змісту прохальної частини апеляційної скарги убачається, що судове рішення оскаржується в частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК ВУСО» на користь ПрАТ «СК «АРКС» (дотримання передбачених законом строків). Судове рішення в частині правомірності стягнення суми страхового відшкодування з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «АРКС» не є предметом апеляційного перегляду.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає в повному обсязі, з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №313995 від 28 жовтня 2020 року, встановлено, що водій ОСОБА_2 28 жовтня 2020 року о 17 год. 15 хв. в місті Одеса по вулиці Люстдорфська дорога біля будинку №28, керуючи транспортним засобом автомобілем марки і моделі Infiniti Q60, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, та скоїла зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки і моделі Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Внаслідок чого, транспортний засіб автомобіль марки і моделі Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по інерції зіткнувся з транспортним засобом автомобілем марки і моделі Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вказаним водій ОСОБА_2 порушила вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП (а.с.15).

Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 12 січня 2021 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.19).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.6 цієї ж статті вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, при розгляді даної справи про цивільно-правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, колегія суддів не обговорює вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб автомобіль марки і моделі Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого вказано ТОВ 3 ІІ Вортекс, був застрахований в ПрАТ «СК «АРКС» зі страховою сумою 320 000 грн. та франшизою 0 грн, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №120063а0д від 21 вересня 2020 року (а.с.7-14,22,зворот).

02 листопада 2020 року ТОВ 3 ІІ Вортекс звернулось до ПрАТ «СК «АРКС» із завою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу (а.с.20).

02 листопада 2020 року ФОП ОСОБА_3 складено акт огляду транспортного засобу (а.с.23-36).

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ «Авто Груп+» від 03 листопада 2020 року, ремонтної калькуляції вказаного товариства від 07 листопада 2020 року, Страхового акту №ARX2657834 від 12 листопада 2020 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля марки і моделі Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 90 858 грн. 67 коп. (а.с.37-43).

Платіжним дорученням №734913 від 23 грудня 2020 року ПрАТ «СК «АРКС» провело виплату страхового відшкодування згідно акту №ARX2657834 (а.с.44).

29 серпня 2022 року ПрАТ «СК «АРКС» звернувся до ОСОБА_2 із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування в розмірі 90 858 грн. 67 коп., як до особи відповідальної за заподіяні збитки (а.с.46).

Станом на 28 жовтня 2020 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів (поліс ЕР№112628862). Ліміт за шкоду життю та здоров`ю 260 000 грн., ліміт за шкоду майну 130 000 грн., франшиза 2 600 грн. (а.с.45).

Районний суд, вирішуючи справу по суті та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення із ПрАТ «СК «ВУСО» суму сплаченого страхового відшкодування, дійшов висновку, що відбулася заміна кредитора і перехід права вимоги, що у даному випадку є суброгацією та позивач звернувся до суду за захистом своїх прав в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч.2,5 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому згідно з положеннями ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У разі наявності юридичних фактів, передбачених ст.993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

За змістом ч.1 ст.28, ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах страхового відшкодування.

Згідно з п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (п.37.2 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що підпункт 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі №201/16373/16-ц).

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і ПрАТ «СК «ВУСО», у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», а позивач у справі діяв виключно добросовісно, а саме відразу після дорожньо-транспортної пригоди відшкодував потерпілому ТОВ 3 ІІ Вортекс завдану відповідачем ОСОБА_2 майнову шкоду на підставі договору добровільного страхування, звернувся до ОСОБА_2 з претензією про сплату йому страхового відшкодування, однак до даного часу вона відповідачем не сплачена, до суду з вимогами до відповідачів він звернувся в межах загального строку позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми страхового відшкодування з ПрАТ «СК «ВУСО».

За такого, доводи, викладені у апеляційній скарзі щодо порушення річного строку пред`явлення вимоги до страховика та порушення процесуальних прав відповідача, не спростовують висновків районного суду по суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги особи, яка подала апеляційну скаргу, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, але законності та обґрунтованості судового рішення в оскаржуваній частині ці доводи не спростовують.

Щодо письмових заперечень ПрАТ «СК «ВУСО» на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, з приводу визначеного апеляційним судом розміру судового збору, який підлягав сплаті за подачу апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на те, що така ухвала не є предметом апеляційного розгляду та апеляційний суд не наділений повноваженнями переглядати таке судове рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ВУСО» залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» залишити без задоволення.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 13 березня 2024 року