Справа № 127/3493/24
Провадження № 2/127/431/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Волошина С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 15.09.2023 ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 350 000, 00 грн., про що ОСОБА_2 власноручно написав відповідну розписку, яку надав ОСОБА_1 . Кінцевий термін повернення грошових коштів відповідно до умов розписки 15 грудня 2023 року. Відповідачем погашення заборгованості проведено лише частково, а саме 04.12.2023 повернуто позивачу частину боргу у розмірі 80 000, 00 грн. На звернення позивача щодо добровільного погашення залишку заборгованості, відповідач не реагує, від виконання свого зобов`язання ухиляється, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 270 000, 00 грн., яку останній просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати у розмірі 2 700, 00 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Просив розгляд справи провести у його відсутність.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 вересня 2023 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 350 000, 00 грн., що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача. Кінцевий термін повернення грошових коштів відповідно до умов розписки 15 грудня 2023 року (а.с. 5).

04 грудня 2023 року ОСОБА_2 повернуто ОСОБА_1 частину боргу у розмірі 80 000, 00 грн., що підтверджується записом у розписці відповідача від 15.09.2023 (а.с. 5).

Суд дійшов висновку, що вказана розписка за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містять умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договорів позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошових сум позичальнику.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, в якому зазначено, що відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Підтвердженням не повернення ОСОБА_2 частини грошових коштів, отриманих в позику, є наявність оригіналу розписки у позивача, долученої останнім до матеріалів справи при зверненні до суду з позовною заявою.

Дані обставини встановлені судом і ніким не оспорюються.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 525-527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З представленої суду як доказ оригіналу розписки, що видана ОСОБА_2 , вбачається, що позивач позичив, а відповідач 15.09.2023 взяв у борг грошові кошти у сумі 350 000,00 гривень, які зобов`язався повернути ОСОБА_1 до 15 грудня 2023 року. 04 грудня 2023 року ОСОБА_2 повернуто ОСОБА_1 частину боргу у розмірі 80 000, 00 грн. Отже, неповернута відповідачем позивачу позика в сумі 270 000,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання відповідачем позову суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 510, 525-527, 530, 533, 536, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики від 15 вересня 2023 року в розмірі 270 000, 00 грн. (двісті сімдесят тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 350,00 гривень судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 1 350,00 гривень судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 29.01.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: