Справа № 289/407/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С. ,

за участю секретаря с/з Марієвської Н.А.,

розглянувши в письмовому провадженні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Кучерявої Тамари Анатоліївни про вжиття заходів забезпечення позову, подану у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

До Брусилівського районного суду Житомирської області 12.03.2024 року згідно розпорядження голови Радомишльського районного суду Житомирської області № 2 від 28.02.2024 року за підсудністю надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 адвоката Кучерявої Т.А. про забезпечення позову, в якій остання просить суд до пред`явлення ОСОБА_1 позову вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконання вироку Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.02.2024 (справа № 289/2540/23) у частині виконання вироку суду щодо конфіскації майна ОСОБА_2 , яке належить їй на праві власності, до моменту вирішення судом справи про визнання права власності та визначення частки власності у спільному сумісному майні подружжя з відступленням від рівності часток за позовом ОСОБА_3 та його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 .

В обґрунтування заяви адвокат Кучерява Т.А. зазначила, що заявник ОСОБА_1 з 15.06.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась дитина ОСОБА_4 . Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.02.2024р. ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить їй на праві власності. При цьому ОСОБА_2 на праві власності належить квартира, розташована у АДРЕСА_1 , яка була придбана в період шлюбу за кошти матері заявника ОСОБА_1 , а отже є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому оскільки до ОСОБА_2 за вироком суду застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, то спірна квартира може бути конфіскована на користь держави, що зачіпає та порушує права заявника ОСОБА_1 як співвласника цієї квартири, а також порушує права їх малолітнього сина на зазначене житло.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Представник ОСОБА_1 , посилаючись на п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, просить вжити як спосіб забезпечення позову, що планує пред`явити заявник, зупинення виконання вироку Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.02.2024р. (справа № 289/2540/23) у частині виконання вироку суду щодо конфіскації майна ОСОБА_2 , яке належить їй на праві власності.

Так, згідно п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим у п. 2 Постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Верховний Суд України зазначив, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Наведений висновок зроблено і у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 (справа № 524/188/18).

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Як зазначено у ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

При цьому у відповідності до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником в якості забезпечення позову обраний спосіб, який фактично призведе до зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, отже обраний представником ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням й засадам цивільного судочинства.

За таких обставин суд вважає, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Кучерявої Т.А. про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 18, 149, 150, 153, 260, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Кучерявої Тамари Анатоліївни про вжиття заходів забезпечення позову, подану у відповідності до п. 1 ч. 1ст. 152 ЦПК України, до подачі позовної заяви, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя О. С. Данилюк