Унікальний номер справи 372/3759/22
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/3400/2024
Головуючий у суді першої інстанції Т.Г. Сташків
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

29 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання: Рудик О.Л., Авєлін А.О.

сторони

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», подану представником Гуйваном Ігорем Віталійовичем, на рішення Обухівського районного суду Київської обасті від 03 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Сташків Т.Г., в приміщенні Обухівського районного суду Київської області,-

у с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року до Обухівського районного суду Київської області звернулось Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (як правонаступник АТ «Укрсоцбанк») з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на ПАТ «Укрсоцбанк», а з 10.08.2018 ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк».

Позивач зазначає, що згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шяхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» де в п.п. 1.2 визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

20.05.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укадено кредитний договір № 06-10/154. Відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, стоковості, платності та цільового характеру користування грошові кошти в сумі 65 000,00 дол. США.

Відповідно до договору про внесення змін, було змінено валюту кредиту та переведено наявну на дату укладення договору про внесення змін заборгованість позичальника перед кредитором за договром кредиту, а саме: кредит в сумі 61 611,35 доларів США 35 центів; проценти за користування кредитом в сумі 43 120, 48 доларів США 35 центів, в гривню за курмсом 8,19 гривень за 1 долар США, що станом на дату укладення договору про внесення змін заголом становить 857 753,69 грн. Зміна валюти кредиту здійснилась шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього договру про внесення змін заборгованості за договором кредиту.

В порушення умов кредитного договору № 06-10/154 від 20.05.2008 за ОСОБА_1 утворилась заборгованість станом на 03.11.2022 у сумі 490 196,32 грн.

З огляду на те, що виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним із ОСОБА_2 , позивач просив стягнути заборгованвсть за кредитним договором із відповідачів солідарно.

Рішенням Обухівського районого суду Київської області від 03 серпня 2023 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду, Акціонерним товариством «Сенс Банк» (відбулася зміна найменування позивача з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», через свого представника Гуйвана І.В. подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, банк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності. Окрім того, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не заявляли про застосування позовної давності, а тому суд першої інстанції взагалі не мав права застосовувати її відносно позовних вимог до них.

Так, судом безпідставно було визначено, що нібито «кінцевий строк повернення останнього платежу за кредитним договором був установлений до 19.05.2017, а відтак перебіг позовної давності щодо повернення кредиту тривав до 19.05.2020.

Суд не звернув уваги, що 23 липня 2013 року між позивачем та позичальником було укладено договір про внесення змін № 2 до Договору кредиту № 06-10/154 від 20.05.2008.

Відповідно до Договіру про внесения змін, було змінено валюту кредиту та переведено наявну на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованість позичальника перед кредитором за договором кредиту, а саме: кредит в сумі 61 611,35 доларів США, проценти за користування кредитом в сумі 43 120,48 доларів США в гривню за курсом 8,19 гривень за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становило 857 753,69 грн. Зміну валюти кредиту було здійснено шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованості за договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів).

Також встановлено максимальний ліміт кредитування на рефінансування наявної на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованості за Договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів) в сумі 857 753,69 грн.

Таким чином, в результаті здійснення рефінансування заборгованості за договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів) з дати укладення цього договору про внесення змін: заборгованість за кредитом складає 857 753,69 грн.

Пунктом 2.4. договору про внесення змін сторони визначили графік та кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом до 22 липня 2022.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що після укладення додаткової угоди сторони з 23.07.2013 погодили рефінансування заборгованості за договором кредиту, яка була переведена у стан строкової, було погоджено графік погашення заборгованості з процентною ставкою 9,9 % процентів річних до 22 липня 2022, а тому посилання на нібито сплив строку кредитування у 2017 році є безпідставним.

На думку апелянта, суд першої інстанції неналежно дослідив наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості та не врахував, що він складається з декількох розділів (окремих таблиць), в яких зазначені нарахування окремо по кожному виду платежів.

Платежі, які здійснюються позичальником, відображені не лише у таблиці 1 «Розрахунок заборгованості за кредитом (строкова заборгованість)» (в якому обліковується строкова заборгованість за тілом кредиту, її погашення та нараховані на неї відсотки), а й у таблиці 2 «Розрахунок заборгованості за кредитом (прострочена заборгованість)» (в якій обліковується прострочена заборгованість за тілом кредиту, її погашення та нараховані на неї відсотки) та у таблиці 3 «таблиця погашення нарахованих відсотків» (в якій вказані здійснені позичальником платежі, які були спрямовані кредитором на погашення відсотків за користування кредитом). Згідно даних таблиці 2 і 3 вбачається, що з 2018 року позичальницею було здійснено ще 36 платежів. При цьому, останній платіж був здійснений 08.02.2022 в сумі 15 000,00 грн. та згідно вимог ЦК України та умовам кредитного договору був спрямований на погашення прострочених відсотків за користування кредитом.

Отже, якщо останній платіж ОСОБА_1 здійснено 08.02.2022, то з урахуванням фактів неодноразового переривання перебігу позовної давності саме з дати останнього платежу 08.02.2022 розпочався перебіг позовної давності, а тому позовні вимоги пред`явлені в межах трирічного строку.

Не можна також вавжати припиненими правовідносини поруки за договором, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014-року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16 та в інших.

Представником відповідача ОСОБА_1 - Крамаром О.П. подано до апеляційного суду письмові пояснення.

Представик зазначає, що Обухівським районним судом Київської області вже розглядалась справа щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 06-10/54 від 23.05.2008 та судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що апелянтом не спростовано наявну в матеріалах справи вимогу про усунення порушень, що направлена ОСОБА_1 19.05.2018. Із змісту даної вимоги слідує, що Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» вимагало в строк до 30 днів з дати відправлення вимоги, але не пізніше 3 днів з моменту отримання вимоги, сплатити заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти, комісії і нараховані штраф/пеню, загальний розмір якої становить 681259,90 грн.

Отже, 19.05.2018 року банк змінив строк виконання основного зобовязання за кредитним договором и саме з 2018 року у позивача виникло порушене право та почався перебіг позовної давності за кредитом № 06-10/54.

Разом з тим, позивач звернувся з позовом до суду лише 28.11.2022, а отже, позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом є пропущеною, що є підставою для відмови в позові.

Окрім того, оскільки строк виконання зобов`язань за кредитним договором настав ще після направлення Акціонерним товарством «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 вимоги 19.05.2018, то починаючи з червня 2018 року у банка виникло право протягом шести місяців звернутися до суду з відповідним позовом до поручителя.

Представник АТ «Сенс Банк», відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 - адвокат Крамар О.П. до суду апеляційної інстанції не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПКнеявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 20.03.2024.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Судом встановлено, що 20.05.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор, правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір № 06-10/154.

Відповідно до Кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 65 000,00 дол. США.

У пункті 1.1.2 Кредитного договору погоджено, що повернення кредиту буде здійснюватися рівними частинами до 10 числа кожного місяця в сумі 620,00 дол. США, починаючи з вересня 2008 року та з кінцевим терміном погашення останньої частки платежу за кредитом до 19.05.2017 в сумі 520,00 дол. США на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 7.3 Кредитного договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Договором про внесення змін № 1 від 23.07.2013 сторонами в пункті 2 погоджено, що погашення частини заборгованості за кредитом у сумі 1258,00 дол. США здійснюється позичальником не пізніше 23.07.2013 року.

За умовами договору про внесення змін № 2 від 23.07.2013, сторонами змінено валюту кредиту та переведено наявну на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованість позичальника перед кредитором за Кредитним договором, а саме: кредит в сумі 61 611,35 доларів США, проценти за користування кредитом в сумі 43 120,48 доларів США, в гривню за курсом 8,19 гривень за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становить 857 753,69 грн. Зміна валюти кредиту було здійснено шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованості за Кредитним договором (окрім нарахованих пені та штрафів).

Також встановлено максимальний ліміт кредитування на рефінансування наявної на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованості за Кредитним договором (окрім нарахованих пені та штрафів) в сумі 857 753,69 грн.

У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 04/П-189 з ОСОБА_2 .

У порушення умов Кредитного договору ОСОБА_1 заборгувала банку кошти, станом на 03.11.2022 року 391845,13 грн. складав борг за кредитом, 98351,19 грн. складав борг за відсотками.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем позовної дановності. Судом встановлено, що кінцевий строк повернення останнього платежу був установлений до 19.05.2017, відтак перебіг позовної давності щодо поверення кредиту тривав до 19.05.2020.

З таким висновком суду колегія суддів в повній мірі погодитися не може.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не дав оцінки договору про внесення змін № 2 до договру кредиту № 06/10/54 від 20.05.2008, яким продовжено кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом.

Так, відповідно до договору про внесения змін, було змінено валюту кредиту та переведено наявну на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованість позичальника перед кредитором за договором кредиту, а саме: кредит в сумі 61 611,35 доларів США, проценти за користування кредитом в сумі 43 120,48 доларів США, в гривню за курсом 8,19 гривень за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становить 857 753,69 грн. Зміну валюти кредиту було здійснено шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованості за договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів).

Пунктом 2.4. Договору про внесення змін сторони визначили графік та кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом до 22 липня 2022.

Отже, договором про внесення змін № 2 до договору кредиту № 06-10/54 від 20.05.2008 визначено кінцевий термін повернення грошових коштів за кредитом 22.07.2022, а не 19.05.2017, як помилково встановив суд першої інстанції в рішенні.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що з огляду на порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» зверталося до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.02.2019 у справі № 372/1618/18 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 відмовлено повністю, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено укладення кредитного договору банком з ОСОБА_1 23.05.2008 року. Усі докази які були надані суду строною позивача у цій справі стосувались кредитного договору від 20.05.2008 року, але в позовній заяві банк просив суд стягнут з відповідачки заборгованість за договором від 23.05.2008 року.

Так, до матеріалів вищезазначеної справи Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було долучено вимогу банка про усунення порушень, що була направлена ОСОБА_1 19.05.2018.

Зі змісту даної вимоги слідує, що Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» вимагало в строк до 30 днів з дати відправлення вимоги, але не пізніше 3 днів з моменту отримання вимоги, сплатити заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти, комісії і нараховані штраф/пеню, загальний розмір якої становить 681259,90 грн. Дана вимога ОСОБА_1 була отримана, як пояснив суду її представник.

Отже, звернувшись 19.05.2018 із вимогою до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, банком було змінено строк виконання основного зобов`язання, тобто новим строком виконання зобов`язань позичальника стало 17 червня 2018, та саме з цього часу, у кредитора почався перебіг позовної давності за кредитом. На зазначену обставину звернув увагу представник відповідача ОСОБА_1 даючи пояснення по справі в суді апеляційної інстанції. З 17.06.2018 року банк не мав права нараховувати відсоткі за кредитним договором, оскільки він змінив строк виконання основного зобов`язання.

Таким чином, звернувшись із позовом про стягення боргу до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 28.11.2022, позивачем пропущено позовну давність (трьох річний строк) за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом указаної норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому, право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення.

Представником відповідача - адвокатом Крамар О.П. було подано суду першої інстанції 01.05.2023 (до ухвалення судом рішення) заяву про застосування позовної давності (а.с.85-89, т.1), а тому доводи апелянта про те, що відповідачем не було подано заяву про застосування позовної давності, не відповідають дійсності.

Апелянт в апеляційній скарзі також посилається на ту обставину, що оскільки ОСОБА_1 здійснювала платежі, а отже, вчиняла дії, що свідчать про визнання відповідачем боргу та в такому випадку позовна давність переривається.

Відповідно до частин першої, третьої-четвертої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належали, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Часткове погашення заборгованості позичальником не може вважатися підставою для переривання позовної давності, якщо платежі у рахунок погашення заборгованості були здійснені під час примусового виконання судового рішення, що не може свідчити про добровільне визнання позичальником свого боргу.

При цьому переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості наданий позивачам, який складається з декілької розділів (окремих таблиць), в яких зазначені нарахування окремо по кожному виду платежів (т. 1 а.с 6, 7).

Платежі, які здійснюються позичальником, відображені у Таблиці 1 «Розрахунок заборгованості за кредитом (строкова заборгованість)» (в якому обліковується строкова заборгованість за тілом кредиту, її погашення та нараховані на неї відсотки), а також у Таблиці 2 «Розрахунок заборгованості за кредитом (прострочена заборгованість)» (в якій обліковується прострочена заборгованість за тілом кредиту, її погашення та нараховані на неї відсотки) та у Таблиці 3 «Таблиця погашення нарахованих відсотків» (в якій вказані здійснені позичальником платежі, які були спрямовані кредитором на погашення відсотків за користування кредитом). Згідно даних Таблиці 2 і 3 вбачається, що з 2018 року ОСОБА_1 було здійснено платежі, при цьому останній платіж був здійснений 08.02.2022 в сумі 15 000,00 грн. Вказані обставини підтверджуються рухом коштів по рахунку ОСОБА_1 , який банк додав до апеляційної скарги, суду першої інстанції даний доказ подано не було.

Банк не надав суду копій квитанцій по платежам відповідачки вчиненим нею з 2018 року, відповідно суд не може перевірити призначення цих платежів.

Представник ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, поданих до апеляційного суду, зазначає, що його довірителька у визначені позивачем дати зійснювала оплати за іншим кредитним договором, а саме, № 384/94/06-Ж від 18.08.2006, про що надав суду квитанції (а.с.176,177,178,179, т.1) які підтверджують викладені представником обставини. Крім того, представник відповідача категорично стверджував, що починаючи з 2018 року ОСОБА_1 будь яких сум за кредитним договором від 20.05.2008 року не вносила.

За таких обставин на думку колегії суддів, в даному випадку не має місце переривання позовної давності, оскільки дії відповідача по сплаті певних грошових сум не свідчать, що борг за кредитним договором нею визнається у повному об`ємі.

Щодо пред`явлення позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно частини першої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, що підлягає застосуванню до даних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та поручителем ОСОБА_2 договором поруки не встановлений строк, після якого порука припиняється.

Строк виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів настав 17 червня 2018 року, таким чином, у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту з 17 червня 2018 року і протягом наступних шести місяців, але до суду з цим позовом банк звернувся 28 листопада 2022 року, тобто з пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку. Доказів направлення поручителю вимоги в шестимісячний строк, позивач суду не надав. Навіть з дати останнього платежа по руху коштів позичальника - 11.06.2019 (а.с.142 т.1), банк вимог протягом шести місяців до поручителя не пред`явив.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з припиненням поруки, а відповідно припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Оскільки суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском банком позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, при цьому невірно встановивши кінцевий строк повернення кредиту - 19.05.2017, тоді як правильнною слід вважати дату 17 червня 2018, не встановив факту припинення поруки, відтак, таке рішення суду не може бути залишено без змін, воно підлягає зміні, а саме суд апеляційної інстанції змінює мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та викладає її в редакції цієї постанови.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

У цьому зв`язку, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, однак оскаржуване рішення підлягає зміні лише в його мотивувальній частини, то відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», подану представником Гуйваном Ігорем Віталійовичем , задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна