Справа № 698/317/23
Провадження № 2/698/43/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Лазаренка В.В.,

за участю секретаря судових засідань Гончар Т.О., Пугачовської Т.І.,

представника позивача адвоката Логвінова С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 81200 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в жовтні 2021 року позивач на прохання ОСОБА_2 здійснив перерахунок коштів на банківську карту відповідача 01.10.2021 року у сумі 55000 грн. та 25.10.2021 року на суму 26200 грн. що підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк». Вказані кошти були необхідні відповідачу для проведення ремонтних робіт в офісному приміщенні, в якому здійснює свою адвокатську діяльність його дружина ОСОБА_3 , термін повернення боргу було погоджено до кінця 2022 року. Із ОСОБА_3 позивач знайомий особисто, так як вона представляла його інтереси в кримінальному провадженні як потерпілого. Також зазначив, що на її прохання позивачем було надано вище зазначені кошти шляхом поповнення карти її чоловіка, відповідача по справі ОСОБА_2 та після отримання грошових коштів ОСОБА_3 зобов`язалась передати відповідні розписки, проте кошти не повернуті, розписки не надіслані. Позивач вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які виникають з договору позики, а тому просить стягнути заборгованість за договором позики.

Ухвалою суду від 29.05.2023 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

29.06.2023 року до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача вказує, що позовні вимоги вважає безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Заперечення проти позову представник відповідача обґрунтовує тим, що на підставі Договорів № 10 від 09.03.2021 року строком на 1 рік та № 35 від 10.06.2021 року строком на 1 рік про надання правової допомоги протягом тривалого часу, зокрема від березня 2021 року по серпень 2022 року, дружина відповідача адвокат Шаповал О.В. дійсно надавала правову допомогу позивачеві та здійснювала представництво його інтересів, як потерпілого у суді під час розгляду судової справи. Також зазначив, що станом на дату завершення договірних відносин між адвокатом Шаповал О.В. та ОСОБА_1 останнім були оплачені послуги адвоката в сумі 3032,89 доларів США з передбачених за договором 5 000 доларів США, тобто мав заборгованість по виплаті гонорару за виконану роботу.

Представник відповідача зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є цілком надуманими, безпідставними оскільки позивач маючи не виконані фінансові зобовязання перед дружиною відповідача ОСОБА_3 , умисно імітував неможливість здійснення перерахунку грошових коштів за виконанні адвокатом роботи на її банківський рахунок, натомість здійснив перерахунок на банківську картку відповідача, тим самим створивши фіктивну видимість наявності фінансових взаємовідносин між ним та відповідачем.

На підставі викладеного, оскільки позивачем не підтверджено жодними доказами факт укладання між сторонами договору позики на суму 81200 грн, у задоволенні позову просить відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_4 подав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що 10.06.2021 року між адвокатом Шаповал О.В. та клієнтом ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п. 2.1.1 договору попередня оплата сплачується у розмірі 500 доларів США ( ці кошти клієнтом було сплачено в той же день особитсо готівкою під час підписання договору). Відповідно до п. 2.1.2 договору, наступла оплата здійснюється клієнтом у розмірі 4500 доларів США, під час участі адвоката у черговому судовому засіданні по кримінальній справі № 182/1465/21. Відповідно до п. 2.2 договору, акт виконаних робіт складається адвокатом (за порученням клієнта) кожного першого числа поточного місяця за минулий місяць, про що невідкладно інформується клієнт. Так позивачем було сплачено особисто адвокату 5 тисяч доларів готівкою, інакше Шаповал О.В. не представляла б його інтереси, а в разі наявності заборгованості звернулася б до суду. Також зазначив, що при цьому жодного акту виконаних робіт адвокатом не надавалось для підпису, не направлялось на электрону пошту, іншими засобами звязку також не вручалось. Факт отримання від позивача грошей відповідач фактично підтвердив, надавши до відзиву відповідні розписки, натомість розпорядився грошима позивача на власний розсуд без відповідного погодження.

Ухвалою суду від 23.10.2023 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду на 23.11.2023 року.

Ухвалою суду від 11.01.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Штомпеля В.О. про зупинення провадження у справі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.11.2023 року проти позову заперечив посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Відповідач та його представник у судове засідання 13.12.2023 року та 11.01.2024 року не з`явилися, від представника відповідача надійшло клопотання про пренесення судового засідання на іншу дату в зв`язку з прийняттям ним участі в судовому засіданні по іншій справі, яка призначена на 11.01.2024 року о 16 год. 30 хв., що сприймається судом критично, оскільки справа, що розглядається призначена на 11.01.2024 року о 11 год. 00 хв..

Суд, з урахуванням думки представника позивача вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 223 ЦПК України). Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.07.2020 року у справі № 924/369/19.

Ураховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 11.01.2024 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина перша стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду копії квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» № GYTH-0E5S-EAA3-Y3D1-DYSR-GO від 01.10.2021 року та № HTMB-X5SN-TJ9Y-YL1Q-WLFU-K від 25.10.2021 року зі змісту яких вбачається, що 01.10.2021 року та 25.10.2021 року ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 на його банківську картку два грошові перекази на загальну суму 81200 грн.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 року в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.

Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини.

Дослідивши зміст копій квитанцій АТ КБ «Приват Банк» № GYTH-0E5S-EAA3-Y3D1-DYSR-GO від 01.10.2021 року та № HTMB-X5SN-TJ9Y-YL1Q-WLFU-K від 25.10.2021 року, наданих позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, судом встановлено, що даними квитанціями фіксується лише факт переказу коштів у сумі 81200 грн на банківську картку відповідача, що відповідачем не заперечується. Однак, даними квитанціями не підтверджується обов`язок ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 зазначену суму коштів, як і не вказано мету призначених платежів.

Судом встановлено, що зміст даних документів не містить відомостей про те, що грошові кошти були передані саме в борг на умовах договору позики про яку зазначає позивач.

На переконання суду, позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Представник відповідача у відзиві заперечував факт укладення між сторонами договору позики. Позивач не надав доказів на спростування заперечень відповідача, що є його обов`язком.

Факт переказу позивачем коштів на рахунок відповідача не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в борг, оскільки такий переказ коштів міг бути здійснений на підставі будь-яких інших правовідносин.

Крім того, з наданої суду претензії позивача до відповідача щодо досудового врегулювання спору вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача посилаючись на ст. 1214 ЦК України, що не відповідає заявленій позовній вимозі та не дає суду можливоті встановити дійсні правовідносини між сторонами.

Досліджені в судовому засіданні скріншоти переписки позивача не є належним доказом укладення між сторонами договору позики, оскільки є одностороніми та не доводять договірних відносин між сторонами.

Надавши оцінку поданим позивачем доказів на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності, суд вважає, що заявлена позивачем вимога є недоведена, а тому відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Лазаренко