СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-о/759/249/24
ун. № 759/2502/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Голованівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстицій (м.Одеса), ОСОБА_2 про встановлення факту неправильності в поновленому актовому записі про народження та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту неправильності в поновленому актовому записі про народження та зобов`язання вчинити певні дії.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 05.02.2024 визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07.02.2024 року заяву залишено без руху та надано строк п`ять днів для усунення недоліків.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2024 року відкрито провадження та витребувано докази у справі.

01.03.2024 року Голованівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області направив до суду заперечення на заяву ОСОБА_1 , у яких просить відмовити в задоволенні заяви. Вказує, що заявник не надав суду доказів звернення до заінтересованої особи з метою внесення виправлення в актовий запис та відповідно не надав відмови, взагалі не приймав ніяки рішень щодо спірного питання, а тому звернення до суду вважають передчасним. Також не зрозуміла мета встановлення факту, оскільки в результаті може з`ясуватись що існує спір про право, що робить неможливим розгляд заяви в окремому провадженні. Вимога заявника про зобов`я вчинити певні дії взагалі не може розглядатись за правилами цивільного судочинства та в окремому провадженні. Заявником надана копія повторного свідоцтва про народження НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року на ОСОБА_3 , в якому вказані відомості про батька не відповідають даним актового запису про її народження. До актового запису зміни та виправлення не вносилися, а тому можна припустити, що заявник надав суду копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 з недостовірними даними, так як згідно книги обліку приходу і видатку бланків свідоцтв за 1993 рік свідоцтво про народження НОМЕР_1 отримувала особисто ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року та поставила підпис про отримання свідоцтва власноручно, також почерк спеціаліста відділу який видавав свідоцтво про народження різниться з почерком наданого суду свідоцтва. Адміністративний суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у випадку скасування нормативно-правового або індивідуального акта визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною. Такої ж вимоги заявником заявлено не було, тим більше така вимога не може бути розглянута Святошинським районним судом м.Києва так як останній не наділений повноваженнями щодо розгляду даної категорії справ. Також слід зазначити, що встановлення факту який має юридичне значення є самостійною підставою для внесення змін до актового запису.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав та просив встановити факт неправильності в поновленому актовому записі про народження.

Голованівський відділ державної реєстрації актів цивілного стану у Голованівському районі Кіровоградської області в судове засідання свого представника не направила, просили розглядати справу без участі їх представника.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявку суду невідомі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Порядок внесення змін в записи актів громадянського стану передбачений Законом України«Про державнуреєстрацію актівцивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5.

Зазначені норми передбачають, що внесення змін у записи актів громадянського стану при наявності достатніх підстав і при відсутності спору між заінтересованими особами провадяться органами реєстрації актів громадянського стану. Відмова органів реєстрації актів громадянського стану виправити або змінити запис може бути оскаржена до суду.

За змістом ст.9 Закону України «Про державнуреєстрацію актівцивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Положеннями ч. 1 ст.22 Закону України« Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку зазначаються причини відмови та можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2, 3, 6 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою особи, щодо якої складено актовий запис. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Законодавцем визначено, що виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому, у певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 вказав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

За змістом наведеної норми, якщо встановлення юридичного факту пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, цивільно-процесуальним законодавством передбачено розгляд вимоги про встановлення факту у порядку позовного, а не окремого провадження одночасно з вирішенням спору про право, оскільки не встановивши факт, особа позбавлена можливості довести наявність у неї права, за захистом якого вона звернулась до суду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Як вбачається зі змісту заяви та обґрунтування викладених у заяві обставин наявні спірні правовідносини пов`язані з неправильністю в поновленому актовому записі про народження № 222 від 17.03.1949 року, зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області на ім`я " ОСОБА_4 ". При цьому, як вказує заявник, метою звернення до суду з заявою про встановлення факту неправильності в поновленому актовому записі про народження, серед іншого, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для встановлення родинних зв`язків.

Заінтересована особа Голованівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстицій (м.Одеса) вказує про залишення без розгляду заяви, оскільки заявником заявлена вимога у тому числі про зобов`язання Голованівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстицій (м.Одеса) вчинити певні дії, яка не може бути розглянута за правилами цивільного судочинства, тим більше за правилами окремого провадження.

Згідно із частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб`єктивного права, тобто коли відсутнє порушення права, то не може бути також і спору про право цивільне. Звернення особи за судовим захистом у такому випадку зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАЦСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права. Якщо у справі беруть участь заінтересовані особи, які позитивно ставляться до встановлення даного факту у суді, спір про право не може виникнути.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Тобто, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Враховуючи викладене вище, а також те, що заінтересованою особою заявлено про наявність спору про право, суд приходить до висновку, що з`ясування факту про встановлення якого просить ОСОБА_1 не підлягає розгляду та встановленню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви вбачається спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження, тому з метою захисту порушених прав та інтересів заявник має право звернутись до місцевого загального суду з відповідною заявою в порядку позовного провадження, що дає правові підстави залишення без розгляду цієї заяви.

На підставі наведеного, керуючись статтями 258-261, 315, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Голованівський відділ державної реєстрації актів цивілного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстицій (м.Одеса), ОСОБА_2 про встановлення факту неправильності в поновленому актовому записі про народження та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.О. Твердохліб