Провадження № 2/522/1538/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Запольської А.М.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2023 позивачка звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

В обґрунтування позову зазначила, що 21.09.2018 між нею та громадянином Ізраїлю ОСОБА_2 було укладено шлюб, без фактичного проживання однією сім`єю з відповідачем. Відповідач планував отримати посвідку на постійне проживання в Україні, оскільки мав намір усиновити тут дитину, тому позивачка надала згоду на укладання шлюбу тимчасово до отримання відповідачем посвідки без наміру створення сім`ї. Не було такого наміру і у ОСОБА_2 , оскільки він фактично проживав спільно в цивільних стосунках з громадянкою Ізраїля. Позивачка не мала наміру створювати сім`ю з відповідачем, тому не змінювала своє прізвище. Сторони не планували вести та не вели спільне господарство. Протягом першого місяця весілля відповідач приходив до позивачки та просив прописати його в її квартирі, оскільки це необхідно для отримання посвідки, на що позивачка категорично не погодилась. Після цього сторони розсварились і відповідач 31.10.2018 придбав квиток до м. Телявів і полетів додому. З того часу позивачка його не бачила. Оскільки позивачу невідомо де був відповідач п`ять років, чим займався, а також у зв`язку з тим, що шлюб укладався тільки з метою отримання посвідки на постійне місце проживання в Україні, а не з наміром створити сім`ю просить суд визнати шлюб недійсним з моменту його укладений у зв`язку з його фіктивністю.

18.07.2023 від представника позивача надійшло клопотання про долучення підтвердження про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 20.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

23.11.2023 від представника позивача надійшло клопотання про долучення підтверджень відправки судових повісток.

15.02.2024 від представника позивача надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Розглянути клопотання представник просив без його участі.

15.02.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті Приморського районного суду м. Одеси (шість разів) від 27.09.2023, 26.10.2023, 16.11.2023, 05.12.2023, 18.01.2024 та 20.02.2024 про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме.

Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 21.09.2018 між громадянином Ізраїлю ОСОБА_2 та громадянкою України ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складений відповідний актовий запис № 2521, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим 21.09.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Статтею 40 СК України визначено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Частиною першою статті 43 СК України визначено, що розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

В абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень Сімейного кодексу України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

Стаття 41 СК України містить вичерпний перелік підстав, за якими шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, а саме: якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб.

Згідно зі статтею 45 СК України шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Отже, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої посилання про відсутність у осіб, які уклали шлюб, наміру створити сім`ю.

Однак самі по собі доводи заявника про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних переваг, не дають підстав суду для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 750/6471/15-ц та від 05.12.2018 у справі № 591/1860/16-ц).

Також у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту відсутності у відповідача реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя, як і не надано доказів на підтвердження того, що шлюб відповідачем було укладено з метою оформлення посвідки на проживання на території України. Доводи позивача про те, що сторони не вели спільного господарство, та, що позивачка не змінювала прізвище, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним відповідно до ст. 40 Сімейного кодексу України.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами, а відтак правові підстави для його задоволення відсутні.

Крім того, із сайту «Судова влада» вбачається, що в провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває справа № 363/1270/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 29.03.2024.

Суддя І.А. Павлик