Справа № 136/2318/23
провадження № 2/136/546/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2024 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просив:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50 000,00 грн.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

15.01.2023 до позивача звернувся відповідач з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. Оскільки сторони були добре знайомими, позивач позичив відповідачу вказана кошти визначивши йому термін їх повернення до 30.10.2023. Взамін позивач попросив відповідача власноруч написати розписку, де було вказано про отримання коштів у визначеній сумі та терміну їх повернення. При передачі коштів та написання розписки були свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак, після спливу визначених у розписці строків повернення грошових коштів відповідач і досі їх не повертає, а при зустрічі взагалі натякає, що оскільки його, нібито рідний брат працює в суді, а тому він не буде повертати такі кошти.

Ухвалою суду від 11.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також позивача зобов`язано надати суду оригінал боргової розписки від 15.01.2023.

Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 15.01.2023 у м. Липовець відповідачем власноруч було написано розписку, де зазначивши персональні дані сторін він вказав, що отримав у борг від відповідача 50 000,00 грн, а також зобов`язався повернути позивачу вказані кошти до 30.10.2023.

В матеріалах справи наявний оригінальний примірник вищевказаної розписки, написаної відповідачем власноручно.

Разом з тим, відповідач не намагався спростувати вищевказані обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу вимог ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 19.01.2019, справа № 373/2054/16-ц провадження № 14- 446цс18 Велика Палата Верховного суду зробила наступний висновок: ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач в ході розгляду справи не спростував те, що за обумовлений в розписці від 15.01.2023 строк він не сплатив позивачу 50 000,00 грн.

Натомість зі слів позивача, що вбачається з позову, надзвичайно ганебним та цинічним є виправдання відповідача щодо неповернення ним боргу через якісь там вигадані й брехливі родинні зв`язки.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що оригінал розписки від 15.01.2023, враховуючи відсутність заперечень відповідача, є доказом факту передачі позивачем грошових коштів відповідачу в розмірі 50 000,00 грн, які останній зобов`язувався повернути до 30.10.2023.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Оскільки відповідач у визначений у договорі позики строк кошти позивачеві не повернув, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, тому вимоги позивача про повернення суми боргу за розпискою є обґрунтованими.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 50 000,00 грн, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання судових витрат керується главою 8 ЦПК України, а тому, з огляду на те, що позов задоволено повністю, і при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО