Справа № 342/1156/23
Провадження № 2/342/63/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

з участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Паланійчук В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Паланійчук Валентин Петрович, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової шкоди), завданої вчиненням кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви та її доводи.

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 433,69 грн. та моральну шкоду в сумі 30000 грн. завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ухвалою Городенківського районного суду від 13.06.2023 № 342/839/19 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000116 від 22.06.2019 на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрито у зв`язку із звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності. Цивільний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду. Однак, як вбачається із вищевказаної ухвали Городенківського районного суду від 13.06.2023 ОСОБА_2 дав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України з нереабілітуючих підстав, згідно ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності на закриття кримінального провадження відносно нього. Згідно обвинувального акту від 21.06.2019 та ухвали суду від 13.06.2023 ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 21.06.2019 близько 13:30 год на своєму автомобілі марки «Нива» направлялись з належної їм земельної ділянки, що розташована в урочищі «Попівська» с.Чортовець до місця свого проживання. Близько 14 год, дорогою додому, а саме в урочищі «Підсвінщина», що у с. Чортовець, їхній автомобіль, жестом руки зупинив ОСОБА_2 , який рухався їм назустріч на власному тракторі. Надалі ОСОБА_2 вийшов з трактора та пішов в напрямку автомобіля ОСОБА_5 . Підійшовши до автомобіля, зі сторони водія, ОСОБА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, що виникли внаслідок неналежної обробки земельної ділянки, розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_5 , під час якого, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи настання таких наслідків щодо здоров`я останнього, наніс три удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_5 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді забою лівої вискової ділянки, яке згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень. У цей час ОСОБА_1 вийшла з автомобіля та підійшла до ОСОБА_6 з метою припинити конфлікт. Тоді, ОСОБА_6 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи настання таких наслідків щодо здоров`я ОСОБА_1 , наніс останній один удар лівою рукою в область правого плеча, один удар правою рукою в область лівого передпліччя, один удар правою рукою в область лівого ліктьового суглобу, три удари рукою та два удари ногою в область живота та чотири удари ногою в область правої та лівої ноги потерпілої, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синців правого плеча, лівого ліктьового суглобу, лівого передпліччя, черевної стінки, правого стегна, лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2 дістав із власного трактора молоток та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи настання таких наслідків щодо здоров`я ОСОБА_5 , наніс останньому один удар молотком в область лівої руки, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою правого ліктьового суглобу, саден правого ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У зв`язку із протиправними діями відповідача та отриманими тілесними ушкодженнями, ОСОБА_1 було завдано матеріальну шкоду на суму 433,69 грн., що підтверджується фіскальними чеками про придбання ліків з метою відновлення свого здоров`я.

Окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно небезпечними діями ОСОБА_2 також ОСОБА_1 завдано немайнових втрат спричинених матеріальними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілої: щоденні думки та спогади про наслідки вищевказаної події, можливості повноцінного харчування, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, важкість виконання повсякденних обовязків, переживання фізичних незручностей та психологічого дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, порушення сну, почуття образи, приниження гідності. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 перенесла знчну фізичну біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався страхом за своє здоров`я та життя, а також за здоровя та життя свого чоловіка ОСОБА_5 . Таким чином, внаслідок суспільно- небезпечних дій обвинуваченого ОСОБА_2 , ОСОБА_1 були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних , психічних страждань, характеру її немайнових втрат, ОСОБА_1 оцінює в 30 000 грн., які підлягають відшкодуванню (копмпенсації) відповідачем у повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві, просили суд задовольнити. Позивачка зазначила, що в лікарні на стаціонарному лікуванні не перебувала, їй були виписані ліки і вона дома проходила лікування.

Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на порталі "Судова влада". Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло.

Передбачених ч.2 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали даної цивільної справи та кримінальної справи №342/839/19 про обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 125 КК України, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Згідно витягу з ЄРДР № №0000116 від 22.06.2019 було внесено відомості щодо отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень від ОСОБА_2 (а.с.7)

Згідно обвинувального акту від 23.07.2019 ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, щодо потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (а.с.8-9)

Ухвалою Городенківського районного суду від 13.06.2023, яка набрала законної сили 21.06.2023, ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000116 від 22.06.2019 на підставі п. 1 ч.2 ст. 284 КПК, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності закрито. Цивільний позов ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 завданої матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснено право на звернення з таким позовом у порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 зверталась за медичною допомогою у зв`язку із чим витратила 433,69 грн.

Дані факти ніким не спростовано під час розгляду справи.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, зі змісту ухвали від 13.06.2023 вбачається, що кримінальне провадження щодо відповідача ОСОБА_7 було закрито з нереабілітуючих підстав, а заявлений цивільний позов залишено судом без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акту помилування особа, яка вчинила злочин.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність (ст. ст. 285, 288 КПК України). Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд, у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України, та за наявності визначених правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України, а також на підставі закону України про амністію чи акту помилування.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 184/1631/18.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

З ухвали суду від 13.06.2023 в справі 342/839/19 (провадження 1-кп/342/82/2023) чітко вбачається, що суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 роз`яснив йому, що таке закриття відбувається саме із нереабілітуючих підстав.

Дана ухвала сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили 21.06.2023.

Викладене дає підстави стверджувати про встановлення судом вини відповідача у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, і як наслідок - про доведеність самих фактів вказаних кримінально-караних діянь, внаслідок яких заподіяно шкоду.

Враховуючи те, що предметом вказаного спору є відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження по яких знайшло своє процесуальне завершення у вказаній вище ухвалі суду від 13.06.2023, факт неправомірності його дій є встановленим, та додаткового доведення у ході розгляду цивільної справи не потребує.

Частиною 6 ст.128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів такого захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною 1 ст.1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом ст.ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків має право на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди також особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної та матеріальної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення є належним чином обґрунтованими та доведеними. Оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , позивач безумовно зазнала душевних страждань, перенесла стрес та понесла матеріальні витрати під час звернення до медичного закладу.

Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, та емоційним стресом, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди.

Що ж стосується саме розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , то суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, характер та обсяг заподіяних позивачці моральних страждань підлягає встановленню та доказуванню в судовому порядку на загальних засадах змагальності сторін та доказування в цивільному процесі, виходячи із їх характеру та тривалості, стану здоров`я потерпілої, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, наслідків, що наступили, оскільки сума компенсації за спричинення моральної шкоди не встановлена законом.

Виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачці легких тілесних ушкоджень, та обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених нею моральних страждань, суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн. є значно завищений, а тому дана шкода підлягає до часткового відшкодування, в розмірі, який суд вважає достатнім.

Підстави та умови для компенсації моральної шкоди наведені зокрема і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року в справі № 455/1076/16-ц (провадження № 61-48155св18), де вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Правові висновки та правові позиції суду касаційної інстанції є обов`язковими до застосування та покликані забезпечити сталість та єдність судової практики, а наведені судові прецеденти є релевантними та корелюються зі спірними правовідносинами.

Визначаючи величину відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди позивачці, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивачки, її фінансове становище, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача, а також вищевказані обставини, що досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, і вважає встановлену суму в розмірі 15 000 грн. цілком виправданою при даних обставинах справи.

Даний розмір відшкодування завданої кримінальним проступком моральної шкоди, на переконання суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні.

Отож саме в цій частині вимоги позову ОСОБА_1 є частково підставними та підлягають до часткового задоволення.

З приводу суми стягнення матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 1195 ЦК України передбачено, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Тому зважаючи на встановлені обставини справи підлягає до задоволення в повній мірі позов ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 433,69 грн. враховуючи її документальну підтвердженість,

Висновки суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отож оцінюючи заявлений розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн., суд зазначає, що позивачкою не обґрунтовано в повній мірі та не підтверджено такий розрахунок, однак безумовно враховуючи характер отриманих нею пошкоджень і їх наслідки в результаті події, яка сталася поза волею і повністю незалежно від бажання позивачки та однозначно спричинила їй моральні страждання, з даного приводу, які суд опираючись на засади справедливості, розумності та співмірності оцінює саме в розмірі 15 000 грн. та які підлягають стягненню із відповідача в користь позивача, також із відповідача слід стягнути спричинену позивачці матеріальну шкоду в сумі 433,69 грн..

В задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.

Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди 50 % та повного стягнення матеріальної шкоди 100 %, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1610,40 гривень (1073,6 + 536,8) на користь держави, оскільки позивачка при зверненні до суду не сплачувала судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76, 81, 211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майнову шкоду у розмірі 433,69 гривень, моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень, а всього 15 433,69 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 до державного бюджету судовий збір в розмірі 1610,40 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Місце реєстрації проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду виготовлений 13.03.2024.

Суддя: Гайдич Р. М.