Справа № 591/6732/23
Провадження № 2/591/1036/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого в особі судді - Клименко А.Я.
при секретарі - Устименко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор»
про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди -
Ухвалою суду від 15.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі, судове засідання призначено на 27.09.2023 року. 27.09.2023 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача та для витребування доказів на 08.11.2023 року. 08.11.2023 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою учасників процесу на 21.12.2023 року. 21.12.2023 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача та для витребування доказів на 18.01.2024 року.
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Качан Н.Ф. в письмовій заяві позов підтримала повністю, просить суд його задовольнити.
Відповідач про день та час слухання справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з`явився. Відзив до суду не надано.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі наступного:
Судом встановлено, що 24.07.2020 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор».
21.09.2021 року позивачка звільнена за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 9-12).
Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Судом встановлено, що в день звільнення позивачки відповідачем не було їй виплачено належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Факту наявності заборгованості заробітної плати відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачем, станом на день винесення рішення суду, не подано.
А тому, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вказана сума заборгованості по заробітній платі.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Таким чином, на підставі статті 117 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.09.2021 по 22.03.2022 року (125 робочих днів).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне: Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Внаслідок порушення відповідачем права позивачки на оплату праці, позивачка понесла моральні страждання, які виразилися в неотриманні коштів на проживання протягом тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для утримання себе та членів сім`ї.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів розумності та справедливості та приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивачки в рахунок відшкодуванням моральної шкоди 2000 грн..
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, а також те, що стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору, від сплати якого при подачі позову до суду позивач звільнений за законом, а також на користь позивача необхідно стягнути 1073 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ А.Я.КЛИМЕНКО