Справа № 177/2670/23
Провадження № 2/177/234/24
20 березня 2024 року
Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Строгової Г.Г.
секретаря судового засідання Дятел К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Однак, при ухваленні вказаного рішення, судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору за забезпечення позову в розмірі 536, 80 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 8700 грн, про що у позовній заяві вказував представник позивача.
Відповідно до положень п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Беручи до уваги викладене, те, що судом було розглянуто справу по суті, ухвалено рішення, однак не вирішено питання про розподіл судових витрат, докази понесення яких представником позивача надано до ухвалення рішення по справі, вказані витрати складаються з витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову та витрат на правничу допомогу, суд не вбачає необхідності для виклику в судове засідання учасників справи, з метою вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат, що не суперечить ч.4 ст. 270 ЦПК України.
Оскільки вирішення питання про розподіл судових витрат проводиться судом без виклику учасників провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.
При ухваленні додаткового рішення з питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16.
З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві, позивач в попередньому (орієнтовному) розрахунку вказав, що планує понести витрати у розмірі що становить близько 7000, 00 грн. на правничу допомогу адвоката. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду докази понесення таких витрат у розмірі 8700 грн., а саме: акт прийому-передачі наданих послуг від 11.03.2024, в якому вказано детальний опис робіт (наданих послуг) з погодинними розрахунками їх вартості, ордер на надання правової допомоги та квитанцію 02/04-11/23 від 11.03.2024, згідно якої адвокат Богославський А.С. отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 8700,00 грн. за надання правової допомоги про скасування виконавчого напису нотаріуса.
Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, враховуючи, що ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню також задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 536,80 грн., понесений та підтверджений останнім за подачу заяви про забезпечення позову (справа № 177/2370/23 (провадження № 2-з/177/46/23).
Керуючись ст. ст. 137, 141, 247, 264-265, 270 ЦПК України, суд
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя Г.Г. Строгова