КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3898/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Близнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 1 червня 2023 року (суддя Волошин В.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту нікчемним, застосування наслідків нікчемності заповіту та скасування запису про державну реєстрацію заповіту,

встановив:

у травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила вважати заповіт від 20 лютого 2012 року, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в спадковому реєстрі 20 лютого 2012 року о 14 год. 23 хв. за № 52438820, нікчемним; застосувати наслідки недійсності нікчемного заповіту від 20 лютого 2012 року, складеного від імені ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6; скасувати запис про державну реєстрацію цього заповіту за № 52438820 в спадковому реєстрі, який було зроблено 20 лютого 2012 року о 14 год. 23 хв. реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Мотивуючі позовні вимоги, позивачка зазначала, що 20 лютого 2012 року о 20 год. 45 хв. в КМКЛ № 9 у віці 82 роки померла її рідна тітка ОСОБА_3 , 1929 року народження, яка за свого життя мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . В цей же день, о 13 год. 35 хв. у приміщенні КМКЛ № 9 за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 1 , ОСОБА_3 був складений заповіт на користь ОСОБА_2 , який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6 у присутності двох свідків. Для посвідчення вказаного заповіту ОСОБА_3 було надано медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного огляду від 17 лютого 2012 року, видану лікарем-психіатром ОСОБА_4 , на підставі якої ОСОБА_3 мала право вчиняти нотаріальні дії.

Позивачка зазначала, що 19 червня 2013 року звернулась до Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 190 КК України, і досудовим розслідуванням встановлено, що 17 лютого 2012 року КМПД № 1 дійсно була

видана довідка за формою № 122-2/о про проходження психіатричного огляду ОСОБА_3 , однак огляд проводився лікарем-психіатром ОСОБА_5 , а не ОСОБА_4 , як зазначено в наданій нотаріусу довідці. Крім того, з матеріалів кримінального провадження, а саме протоколів допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , вона дізналася, що 20 лютого 2012 року до приватного нотаріуса ОСОБА_6 звернулася ОСОБА_2 та запросила її до КМКЛ № 9 для посвідчення заповіту від імені ОСОБА_3 . Під час допиту приватний нотаріус ОСОБА_6 зазначила, що при складанні тексту заповіту особисто із ОСОБА_3 вона не спілкувалась. Свідка ОСОБА_7 , яка була присутня під час складання заповіту, також запросила ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , як і інших присутніх свідків, оскільки ОСОБА_3 не була з ними знайома, як і не була знайома із самою ОСОБА_2 .

Позивачка вважала, що приватний нотаріус ОСОБА_6 порушила вимоги діючого законодавства під час складання заповіту ОСОБА_8 , а також під час його посвідчення, у зв`язку із чим він є нікчемним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 1 червня 2023 року позов залишено без задоволення.

Додатковим рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивачка зазначає, що спірний заповіт є нікчемним, оскільки ОСОБА_3 хворіла на хворобу «Паркінсона», перебувала у тяжкому стані у лікарні, була сліпою, погано чула та померла в день складання заповіту, тому не могла запросити нотаріуса та свідків, а отже нотаріус, посвідчуючи заповіт, порушила вимоги закону, а суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про відповідність оскаржуваного заповіту нормам закону щодо форми та посвідчення заповіту, та відсутність підстав вважати заповіт ОСОБА_3 від 20 лютого 2012 року нікчемним, як за змістом, так і за формою його посвідчення.

Позивачка посилається на те, що заповідачка особисто до приватного нотаріуса не зверталась, не сплачувала будь-які витрати, пов`язані із здійсненням нотаріальних дій, свідків не запрошувала, а усі перелічені дії вчиняла відповідачка ОСОБА_2 .

Крім цього позивачка стверджує, що приватний нотаріус ОСОБА_6 до складання заповіту не спілкувалась із ОСОБА_3 , а тому не могла встановити її особу та виявити її волю на складання оспорюваного заповіту.

Позивачка вважає, що при складанні оспорюваного заповіту були порушені положення ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року, а саме таємниці заповіту, оскільки особа, на користь якої було складено заповіт - ОСОБА_2 , була обізнана з відомостями щодо складання ОСОБА_3 цього заповіту та його змістом до відкриття спадщини.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлялась за наявною в матеріалах справи адресою, однак судова повістка-повідомлення повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.44-45 т.2).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у

випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять іншої адреси місця знаходження приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, тому виходячи з вищезазначених норм процесуального права, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вважається належним чином повідомленою про день та час апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилась, клопотання про його перенесення не подала, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , яка апеляційну скаргу підтримала, пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Усманової Є.І., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 лютого 2012 року ОСОБА_3 був складений заповіт, яким вона, на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме права, у тому числі і належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3 , заповіла ОСОБА_2 .

Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 116 (с.с.37-38 т.1).

У заповіті зазначено, що у зв`язку із неможливістю ОСОБА_3 власноручно підписати заповіт через хворобу рук (хвороба Паркінсона), за її дорученням, у її присутності та у присутності нотаріуса та свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , заповіт підписаний ОСОБА_7 та текст заповіту прочитаний вголос.

Згідно медичної довідки № 28306 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, виданої лікарем Київського міського психоневрологічного диспансеру № 1 (Філія № 1) ОСОБА_4 17 лютого 2012 року за формою № 122-2/о, ОСОБА_3 не має психіатричних протипоказань для здійснення нотаріальних дій (с.с.39 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (с.с.35 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2015 року (справа № 2610/20378/2012) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним (с.с.98-101 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт, складений 20 лютого 2012 року ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за своїм змістом та формою відповідає вимогам закону, тому відсутні підстави вважати його нікчемним та застосовувати наслідки нікчемності заповіту.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на

заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України).

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця і часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4 статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (частини 1-4 статті 1247 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (частина друга статті 209 ЦК України).

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (абзац 1 частини другої статті 1248 ЦК України).

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним (абзац 2 частини другої статті 1248 ЦК України).

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (абзац 3 частини другої статті 1248 ЦК України).

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі членів сім`ї за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. (частини 2-6 статті 1253 ЦК України).

Аналогічні правила посвідчення заповітів були встановлені пунктами 156-158 розділу 17 глави ІІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції № 20/5 від 3 березня 2004 року, яка діяла на час посвідчення спірного заповіту.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_11 через хворобу не могла підписати заповіт, тому за її дорученням заповіт підписала ОСОБА_7 , яка прочитала

його вголос і вказані дії були вчинені у присутності заповідача, нотаріуса та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що при складанні і посвідченні заповіту не було порушено вимог щодо форми і посвідчення заповіту та про відсутність підстав для кваліфікації його як нікчемного та застосування наслідків нікчемного правочину.

Також судом не було встановлено, що заповіт не відповідав внутрішній волі заповідача, що підтверджено рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2015 року.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що при посвідченні заповіту були порушені вимоги закону.

Доводи апеляційної скарги, що заповіт є нікчемним, оскільки заповідач хворіла на хворобу «Паркінсона», перебувала у важному стані в лікарні, була сліпою, погано чула та померла у день складання заповіту, є безпідставними, оскільки вказані факти не свідчать про нікчемність заповіту, а спір стосовно того чи відповідав заповіт внутрішній волі ОСОБА_3 вже був предметом судового розгляду.

При цьому доказів, що ОСОБА_3 була сліпа та погано чула, матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 в день складання заповіту була при смерті та не могла особисто запросити нотаріуса та свідків, не свідчить про нікчемність заповіту, оскільки вищезазначені норми матеріального права не передбачають, що нотаріус та свідки повинні бути запрошені тільки особисто заповідачем і вказані дії не можуть бути вчинені іншою особою за дорученням заповідача.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 не сплачувала будь-які витрати, пов`язані із здійсненням посвідчення заповіту, не є порушенням форми та змісту заповіту, та його посвідчення, оскільки оплата нотаріальних дій не належить до форми та посвідчення заповіту.

Твердження в апеляційній скарзі, що нотаріус не спілкувалася зі спадкодавцем до складання тексту заповіту, не встановлювала особу заповідача та не могла виявити її волю, належними доказами не підтверджені, і вказаним обставинам була надана оцінка судом при вирішенні спору про визнання заповіту недійсним, за результатами якого було встановлено, що спірний заповіт відповідав волі ОСОБА_3 і є її особистим розпорядженням.

Посилання в апеляційній скарзі, що у заповіті не зазначено місце складання заповіту є безпідставними, оскільки у заповіті вказано, що він посвідчений у приміщенні Київської міської клінічної лікарні № 9 за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 1 у зв`язку із похилим віком та станом здоров`я заповідача.

Не дотримання таємниці заповіту ОСОБА_3 не свідчить про його нікчемність, так як вказані дії не належать до форми та змісту заповіту.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав вважати заповіт ОСОБА_3 нікчемним, а відтак і вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту є безпідставними.

При цьому колегія суддів враховує, що позивачкою вимоги про визнання заповіту нікчемним не заявлялися, тому відсутні підстави для зміни рішення суду.

Доводів незаконності додаткового рішення суду апеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України додаткове рішення суду не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і

процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 1 червня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук