ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавльова Галина Сергіївна про усунення від права на спадкування (суддя першої інстанції Басова Н.В.),

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавльова Галина Сергіївна про усунення від права на спадкування, в якому просила усунути ОСОБА_2 спадкоємця першої черги за законом від права на спадкування після смерті його рідного батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журавльова Галина Сергіївна про усунення від права на спадкування відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Мотивує скаргу тим, що суд першої інстанції допитав у судовому засіданні в якості свідка жінку відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 клопотання про допит якої було подано лише 12.06.2023 року в електронному вигляді та не було вручено позивачці.

Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно вважав, що позивачка не доказала знаходження чоловіка в безпорадному стані. У 2017 році у чоловіка була наявна хвороба альцгеймера та паркінсона, ці діагнози свідать про те, що чоловік не міг себе сам обслуговувати, та потребував стороннього догляду та постійної побутової допомоги з осені 2017 року.

Нагологшує на тому, що суд першої інстанції не врахував обставини того, що чоловік позивачки був у безпорадному стані, потребував постійного стороннього догляду та постійної сторонньої допомоги. ОСОБА_2 був зобов`язаний здійснювати догляд за батьком але навмисно уникав своїх обов`язків по догляду за хворим батьком.

Зазначає, що ОСОБА_2 не є законослухняною людиною, не платить та ніколи не платив комунальні послуги, не приймає та ніколи не приймав участі в поточних та капітальних ремонтах будинку, не дбав про зберігання будинку, пиячить та влаштовує дебоші в будинку.

ОСОБА_1 просила рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник доводи своєї апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 17 квітня 1987 року, виданого Ленінським районним відділом комунального господарства, згідно рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів № 650/7 від 17 грудня 1986 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДМР та записане в реєстрову книгу № 476 за реєстровим № 47а (а.с. 13, 14).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

З довідки про причину смерті від 15 квітня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 помер через хронічну серцеву атеросклеротичну хворобу серця (а.с. 11).

Встановлено, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні:

- в КНП «Міська клінічна лікарня № 11» з 22 вересня 2017 року по 04 жовтня 2017 року з діагнозом виразкова хвороба, активна фаза; виразка ЦДПК; деформація ЦДПК (а.с. 169);

- в урологічному відділенні КНП «Міська клінічна лікарня № 4» з 21 листопада 2018 року по 27 листопада 2018 року та з 27 листопада 2018 року по 17 грудня 2018 року з діагнозом ДГПЖ, цистостома, хронічний цистопієлонефрит, де йому було проведено оперативне втручання (а.с. 79-80).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений законом шестимісячний до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавльової Г.С. звернулись: син спадкодавця ОСОБА_2 ; дружина спадкодавця ОСОБА_1 із заявами про прийняття спадщини; син спадкодавця ОСОБА_5 із заявою відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 202-233).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не вчиняв умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю ОСОБА_3 .

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, позивачка та відповідач. є спадкоємцями першої черги.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивачка, яка є дружиною спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом, посилається на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача, який є сином ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкоємцем першої черги за законом, від права на спадкування, оскільки останній фактично перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, мав тяжкі хвороби, зокрема, хворобу Паркенсона та Альцгеймера, а відповідач не приймав участі у догляді за ним, не вчиняв належних дій щодо утримання та надання допомоги, якої він потребував.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження№ 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15 (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).

Проте позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підставою для задоволення позову про усунення від права на спадкування за законом є в тому числі і знаходження спадкодавця в безпорадному стані.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

З наданих позивачкою медичних документів, виписок з амбулаторних карт, неможливо встановити, що у ОСОБА_3 був безпорадний стан, факт наявності хвороб беззаперечно підтверджується наданими документами, проте з них немодливо встановити тяжкий стан спадкодавця який потребував сторонньої допомоги.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, правильно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець, яким є її чоловік, перебував у безпорадному стані, потребував тривалого догляду та допомоги саме сина ОСОБА_2 , а останній свідомо ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцю у зв`язку із його безпорадним станом.

Позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, а отже суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованих висновків про відмову у позові.

Посилання в апеляційній скарзі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не впливають на висновки суду першої інстнції та не стосується предметом доказування в даній справі, оскільки адміністративні правопорушення відповідачем були скоєні вже після смерті спадкодавця.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності доведеної сукупності обставин для усунення відповідача від права на спадкування. Позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідачі ухилялись від допомоги батькові, який внаслідок цього потребуючи допомоги перебував у безпорадному стані.

Інших доказів, які б підтверджували доводи апелянта судом не здобуто.

Позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судова колегія, розглянувши справу дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2024 року.

Суддя-доповідач: О. В. Халаджи