ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3432/24 Справа № 192/1828/14 Головуючий у першій інстанції: Омелюх В. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України») до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» (АТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 29 липня 2008 року між ним та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №2239/1 про надання кредиту на споживчі цілі в сумі 20000,00 гривень, зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних та строком повернення кредиту до 28 липня 2011 року. Виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечувалося договором поруки №1 та №2 від 29 липня 2008 року, укладеними між банком та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , за якими поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором в тому ж обсязі, що і боржник. Позичальницею несвоєчасно та не в повному обсязі виконувались взяті зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 14 липня 2014 року виникла заборгованість в загальному розмірі 43143,70 грн, яка складається із заборгованості за простроченим основним боргом за кредитом - 18888,00 грн, прострочених та не сплачених відсотків - 1103,75 грн, комісії за супроводження кредиту - 108,00 грн, нарахованої згідно п.5.2 кредитного договору пені за порушення строків погашення основного боргу - 14490,87 грн, пені за порушення строків погашення відсотків - в сумі 3885,24 грн, пені за порушення строків погашення комісії за супроводження кредиту - 82,86 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 1731,02 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 486,02 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за супроводження кредиту - 9,87 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 2024,15 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів 322,39 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати комісії за супроводження кредиту - 11,54 грн. Позичальнику та поручителям 25 березня та 29 жовтня 2013 року направлялися листи про погашення існуючої заборгованості, а 28 квітня 2014 року направлялися вимоги про усунення порушення зобов`язань, які залишилися без задоволення. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів вказану заборгованість в загальному розмірі 43143,70 грн.

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором №2239/1 від 29 липня 2008 року заборгованість по простроченому кредиту в сумі 18888,00 грн, по прострочених та несплачених відсотках в сумі 1103,75 грн, по комісії за супроводження кредиту в сумі 108,00 грн, пеню за порушення строків погашення основного боргу, процентів та комісії в сумі 18458,97 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу, процентів та комісії в сумі 2226,91 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу, процентів та комісії - в сумі 2358,08 грн, а всього - 43143,70 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 431,44 грн. В задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України»до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення з неї 43143,70 грн., з ухваленням у скасованій частині нового про відмову в задоволенні позовних вимог банку до позичальниці ОСОБА_1 у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у відсутність апелянта та її представника. Заява АТ «Ощадбанк» від 18.03.2024 про відкладення розгляду справи з підстав неотримання копії апеляційної скарги є надуманою, адже копія апеляційної скарги разом із повісткою була направлена позивачу в його електронний кабінет та доставлена 29.02.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Крім того, представник АТ «Ощадбанк» - Заворотний А.В., який згідно свідоцтва серії ДП №3350 від 22.05.2017 року є адвокатом, має можливість на ознайомлення з матеріалами справи через Електронний кабінет ЄСІТС.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткової зміни та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 29 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 (позичальниця) був укладений кредитний договір №2239/1 про надання останній кредиту на споживчі цілі в сумі 20000,00 грн, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30% річних строком на 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28 липня 2011 року (а.с. 16-18 т.1).

За умовами пункту 1.6 кредитного договору №2239/1 від 29.07.2008, погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 555,00 грн до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ Ощадбанк; останнє погашення здійснюється не пізніше 28 липня 2011 року.

Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором (п. 2.2 кредитного договору №2239/1 від 29.07.2008).

Згідно пункту 5.2 вказаного вище договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,07% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У пункті 7.8 кредитного договору №2239/1 від 29.07.2008сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього договору.

Виконання позичальником ОСОБА_5 зобов`язань за вказаним вище кредитним договором забезпечувалося договорами поруки, укладеними 29 липня 2008 року між банком, позичальником та ОСОБА_3 (договір поруки №1) та ОСОБА_4 (договір поруки №2), за якими поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №2239/1 від 29.07.2008 (а.с. 49, 50 т.1).

Судом встановлено, що банк належним чином виконав умови кредитного договору №2239/1 від 29.07.2008 та надав відповідачці ОСОБА_5 кредит в сумі 20000,00 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки від 29 липня 2008 року (а.с. 21 т.1).

ОСОБА_5 допустила порушення умови кредитного договору та не виконувала належним чином зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користуванням ним, у зв`язку з чим позичальнику та поручителям 25 березня та 29 жовтня 2013 року направлялися листи про погашення існуючої заборгованості, а 28 квітня 2014 року направлялися вимоги про усунення порушення зобов`язань, які залишилися без задоволення (а.с. 22-34 т.1).

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору №2239/1 від 29.07.2008, станом на 14 липня 2014 року банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 43143,70 грн, яка складається із заборгованості за простроченим основним боргом за кредитом - 18888,00 грн, прострочених та не сплачених відсотків - 1103,75 грн, комісії за супроводження кредиту - 108,00 грн, нарахованої згідно п.5.2 кредитного договору пені за порушення строків погашення основного боргу - 14490,87 грн, пені за порушення строків погашення відсотків - в сумі 3885,24 грн, пені за порушення строків погашення комісії за супроводження кредиту - 82,86 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 1731,02 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 486,02 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за супроводження кредиту - 9,87 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 2024,15 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів 322,39 грн, втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати комісії за супроводження кредиту - 11,54 грн (а.с. 9-15 т.1).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від зазначених висновків (пункт 108 постанови).

Судом встановлено, що погоджений кредитним договором №2239/1 строк кредитування (терміном остаточного повернення кредиту) встановлений по 28 липня 2011 року (пункт 1.2 договору).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги безпідставне нарахування позивачем неустойки (пені) за умовами договору поза межами строку кредитування після 28.07.2011 року, - колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором №2239/1 від 29.07.2008, станом на 14 липня 2014 року, простроченої основної суми боргу за кредитом - 18888,00 грн, прострочених та несплачених відсотків - 1103,75 грн, комісії за супроводження кредиту - 108,00 грн, а також пені за порушення строків погашення основного боргу - 185,10 грн, пені за порушення строків погашення відсотків - в сумі 64,32 грн, пені за порушення строків погашення комісії за супроводження кредиту - 1,05 грн.

Зазначена вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачами (а.с. 9-11 т.1).

Підстави для для нарахування банком та стягнення з позичальника пені (за порушення строків погашення основного боргу - 14305,77 грн, за порушення строків погашення відсотків - 3820,93 грн, за порушення строків погашення комісії за супроводження кредиту - 81,81 грн.) за межами строку кредитування у період з 28.07.2011 по 14.07.2014 (згідно розрахунку заборгованості та позовних вимог) - відсутні.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, до стягнення також підлягають нараховані позивачем 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 1731,02 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 486,02 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за супроводження кредиту - 9,87 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 2024,15 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів 322,39 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати комісії за супроводження кредиту - 11,54 грн (а.с. 12-15 т.1).

Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором №2239/1 від 29.07.2008, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» станом на 14 липня 2014 року, становить 24935 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 21 коп., яка складається із простроченої основної суми боргу за кредитом - 18888,00 грн, прострочених та несплачених відсотків - 1103,75 грн, комісії за супроводження кредиту - 108,00 грн, пені за порушення строків погашення основного боргу - 185,10 грн, пені за порушення строків погашення відсотків - в сумі 64,32 грн, пені за порушення строків погашення комісії за супроводження кредиту - 1,05 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу - 1731,02 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 486,02 грн, 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за супроводження кредиту - 9,87 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу - 2024,15 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів 322,39 грн, втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати комісії за супроводження кредиту - 11,54 грн.

Безпідставними є обґрунтування в апеляційній скарзі на недоведеність існування заборгованості, адже долучений до позовної заяви детальний розрахунок заборгованості складений у зручній для дослідження табличній формі, є арифметично правильним та не спростований відповідачами (а.с. 9-11 т.1).

Факт отримання позичальником кредитних коштів на суму 20000,00 грн підтверджується копією заяви на видачу готівки від 29 липня 2008 року, яка є первинним бухгалтерським документом (а.с. 21 т.1).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо аргументу відповідачки в апеляційній скарзі про сплив позовної давності, колегія зауважує, що ОСОБА_1 не заявляла про сплив позовної давності у суді першої інстанції, тоді як позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 27 березня 2019 року у справі №727/5743/15-ц.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 отримувала судові повістки на 23.12.2014 та на 27.01.2015, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток 04.12.2014 та 14.01.2015 відповідно (а.с. 103, 113 т.1). Отже, ОСОБА_1 було відомо про розгляд даної справи в суді першої інстанції, однак вона не скористалась правом на подання заяви про застосування строків позовної давності.

Крім того, упункті 7.8 кредитного договору №2239/1 від 29.07.2008сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього договору.

Термін остаточного повернення кредиту погоджений не пізніше 28 липня 2011 року, платежі на погашення боргу здійснювались, зокрема, 17.04.2013 на суму 500,00 грн, 24.01.2014 на суму 500,00 грн, а з даним позовом банк звернувся 21.07.2014, що підтверджується штемпелем поштового відділення на конверті (а.с. 55 т.1).

Щодо непогодження ОСОБА_1 із нарахованою банком заборгованістю за комісією в сумі 108,00 грн, то відповідні пункти кредитного договору №2239/1 від 29.07.2008 (1.4.2, 1.8) нею не оспорювались; доказів визнання їх недійсними суду не представлено, клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Необхідно зауважити, що положення Закону України Про захист прав споживачів (абзац 3 ч. 4 ст. 11) про встановлення нікчемності умови договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону набрало чинності після укладення кредитного договору №2239/1 від 29.07.2008 та після закінчення строку кредитування 28.07.2011, а саме з 16.10.2011 року, згідно із Законом N3795-VI від 22.09.2011.

За положеннями частини другої статті 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, залишивши поза увагою відсутність підстав для нарахування пені за межами строку кредитування. Тому оскаржуване заочне рішення підлягає зміні в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 пені за порушення строків погашення основного боргу, процентів та комісії з 18458,97 грн. на 250,47 грн.; та в частині розміру стягнутої загальної суми з 43143,70 грн. на 24935,21 грн.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині частині задоволених позовних вимог до позичальниці ОСОБА_1 . Тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідачку ОСОБА_1 покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви (431,44 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (57,80%) в сумі 249,37 грн (а.с. 1 т.1).

На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого апелянткою судового збору при поданні апеляційної скарги (647,16 грн), пропорційно залишеним без задоволення вимогам (42,20%) в сумі 273,10 грн (а.с. 1145 т.2).

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Державний ощадний банк України» (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь ОСОБА_1 у розмірі 23 (двадцять три) грн. 73 коп. ( 273,10 грн - 249,37 грн).

У зв`язку з цим, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України») за кредитним договором №2239/1 від 29 липня 2008 року пені за порушення строків погашення основного боргу, процентів та комісії змінити з 18458,97 грн. на 250,47 грн.; та в частині розміру загальної суми, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України») за кредитним договором №2239/1 від 29 липня 2008 року змінити з 43143,70 грн. на 24935 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 21 коп.

Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України») витрат по сплаті судового збору в сумі 431,44 грн. скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 23 (двадцять три) грн. 73 коп.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова