Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7079/23 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Житомирі цивільну справу № 295/7079/23 за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів,

за апеляційною скаргою адвоката Бородіна Дмитра Вікторовичана рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року адвокат Бородін Д.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 28000,00 грн.

Позов мотивувався тим, що згідно рішення Коростишівського районного суду від 11.10.2013 із відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач аліменти на утримання сина в період з 01.09.2018 по 01.05.2023 не сплачував, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за 56 місяців прострочення, яка становить 28000,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача адвокат Бородін Д.В. просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Вказує, що за заявлений в позові період відповідач здійснив перерахування на картковий рахунок позивачки 130 530,19 грн, які суд першої інстанції вважає сплатою відповідачем аліментів. Однак, такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та дослідженим доказам. Зокрема, у наданих відповідачем суду платіжних документах не вказано призначення сплачених сум, а саме, що це є «Аліменти».

Надані відповідачем чеки та квитанції, що мають призначення "адресні грошові перекази", "перерахування грошових коштів", "перерахування власних коштів", не містять відомостей про призначення платежу по сплаті аліментів. Платежі не є аліментними, якщо у призначенні платежу не вказано слова «Аліменти». Крім того, між їх платником та отримувачем є інші відносини, пов`язані із грошовими зобов`язаннями. Відповідачем не надано доказів, що спірні квитанції мали призначення саме не сплату аліментів, враховуючи те, що відповідач визнавав понесення додаткових витрат на дитину. Посилання суду першої інстанції про наявність усної домовленості між позивачем та відповідачем не ґрунтуються на досліджених доказах. Навпаки, за усною домовленістю між позивачем та відповідачем, останній сплачував позивачу її долю коштів за автомобіль, який був придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, та залишився у власності відповідача.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 09.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 3 статті 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що позивачем існування заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду мотивуючи таким.

Установлено, що згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.10.2013 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої го сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 07.08.2013 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4). Рішення набрало законної сили 22.10.2013.

Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За правилами частин 1, 2, 4 статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до частини 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно зі статтею 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області №7089/236/23 від 26.04.2023 виконавчий лист, виданий на підставі вище зазначеного рішення, перебував на виконанні у виконавчій службі, виконавче провадження АСВП 41361599. Разом з тим, 27.08.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", за заявою стягувача ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа без виконання (а.с.5).

Із квитанцій, долучених до матеріалів справи, та виписки про рух коштів по банківській картці ОСОБА_2 , емітованій в АТ «Універсал банк», вбачається, що на картковий рахунок позивачки щомісячно здійснювались перерахування грошових коштів (а.с.85-110).

Із досліджених судом квитанцій, встановлено, що за заявлений в позовній заяві період відповідач здійснив перерахування на картковий рахунок позивачки 130 530,19 грн.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Позивачка в обґрунтування своїх тверджень, що перераховані відповідачем кошти за вказаний період пов`язані з іншими фінансовими зобов`язаннями перед нею відповідачем належних та допустимих доказів суду не надала, і такі докази не були встановлені судом.

Крім того, правовий висновок, зазначений у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 2607/386/2012 ( провадження № 61-13617св21), на яку посилається апелянт, не є ревелантним у справі, що переглядається.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід - без змін.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бородіна Дмитра Вікторовичазалишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді