Справа № 754/3387/24
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Париста А.С.

за участі: заявника - ОСОБА_1

державного виконавця - Горбатовського І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії, бездіяльність посадових осіб Деснянського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду зі скаргою на дії, бездіяльність посадових осіб Деснянського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо припинення чинності арешту майна в межах ВП НОМЕР_1 та вилучити обтяження №8871486 з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Заява обґрунтована тим, що 01.03.2024 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ОСОБА_1. було подано заяву від ІНФОРМАЦІЯ_2 про зняття арешту з майна ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю в межах ВП НОМЕР_1.

05.03.2024 нею отримана відповідь Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в якій зазначено, що відділом розглянуто від 01.03.2024 р. про надання інформації, за результатами розгляду якої він повідомляє наступне.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-1287 від 16.04.2009 Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКІБ «Укрсиббанк» боргу в розмірі 198979.08 грн.

Відділом зазначено, що 26.05.205 державним виконавцем керуючись п.3 ч.1 ст. 49, ст..50 ЗУ « Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (смерть стягувача або боржника, визнання безвісно відсутнім).

Також відділом зазначено, що згідно ч.1 ст.50 Закону України « Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовується інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, але згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_2 станом на 01.03.2024 наявне обтяження №8871486 на підставі виконавчого листа №2-1287, 16.04.2009, Деснянського районного суду м. Києва, власник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, код: НОМЕР_2.

Таким чином згідно ч.1 ст.40 ЗУ « Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження обтяження повинно бути вилучено, але станом на сьогоднішній день наявне вищезазначене обтяження №8871486 в межах ВП № НОМЕР_1.

Заявник вважає, що відділ формально поставився до розгляду її заяви від 01.03.2024 не з`ясував всі фактичні дані надав шаблонну відповідь без зняття арешту з всього майна в межах ВП № НОМЕР_1 та не вилучив обтяження № 8871486.

Отже, на підставі викладених обставин, заявник звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

13.03.2024 року Деснянським відділом держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано заяву в якій зазначено про знищення виконавчого провадження за закінченням строків зберігання.

Заявник в судовому засіданні надала пояснення, скаргу підтримала в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Горбатовський І.А. в судовому засіданні не заперечував проти зняття арешту.

Вислухавши пояснення заявника, державного виконавця, дослідивши письмові докази,які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість скарги та відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Положеннями статті 447 ЦПК України закріплено перелік суб`єктів права на звернення із скаргою до суду. Так ч.1статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналіз вищезазначеного положення свідчить про те, що зі скаргою до суду в порядкуст.447 ЦПК України має право звернутись виключно сторона виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч.1ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

Як вбачається з матеріалів скарги заявлені скаржником ОСОБА_1 у даній скарзі вимоги стосуються виконавчого провадження № НОМЕР_1, в яких скаржник не є стороною вказаного виконавчого провадженні: ні стягувачем, ні боржником. Згідно інформації наявної в матеріалах скарги стороною вказаного виконавчого провадження № НОМЕР_1 був син ОСОБА_2 , який помер.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.4ст.185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно положень ч.9ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, вчинену в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, в якому скаржник процесуального статусу сторони виконавчого провадження № НОМЕР_1 не має, то суд приходить до висновку, що скаржник не є суб`єктом права на подачу даної скарги в порядку ст. 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргами на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження № № НОМЕР_1 в порядкуст.447 ЦПК України.

Керуючись ст.10,185,447 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії, бездіяльність посадових осіб Деснянського відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: