ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2835/24 Справа № 213/4615/23 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/4615/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербачов Андрій Петрович, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка є особою, що потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з неможливістю самообслуговування, як хвора особа, яка через функції організму та похилий вік не може самостійно рухатися.

Рішенням виконкому його призначено помічником ОСОБА_2 .

Інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , немає.

Посилаючись на те, що встановлення факту догляду породжує для нього виникнення прав та обов`язків щодо отримання соціальних пільг і виплат, надання допомоги при зверненні до лікарняних органів та медичних установ, а також визначених Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач просив суд: встановити факт, що має юридичне значення, за яким ОСОБА_1 здійснює сторонній догляд на непрофесійній основі, як член сім?ї, за особою похилого віку, дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка, згідно довідки КНП «Центр первинної медичної допомоги №7» від 14 березня 2023 року, має діагноз «Двобічний гонартроз 3 ступеня» - є особою, що потребує постійного стороннього догляду у зв?язку з неможливістю самообслуговування, як хвора особа, яка через функції організму та похилий вік не може самостійно рухатися, у зв?язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Судові витрати просив суд не розподіляти.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербачов А.П., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне та невсебічне з?ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом данного позову є не оскарження дій чи бездіяльності заінтересованої особи, а встановлення факту, що має юридичне значення. Вважає, що такий факт є безпірним та міг бути встановлений судом у окремому провадженні, однак судом було залишено відповідну заяву без розгляду, у зв?язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Вважає, що ним було надано переконливі докази щодо потреби його дружини ОСОБА_2 у сторонній допомозі, що підтверджено відповідними медичними висновками та рішенням Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 19 липня 2023 року №225.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, просить розглядати апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербачов Андрій Петрович, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року за відсутності представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щербачова А.П., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно зі свідоцтвом про шлюб, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , зареєстрованому 15.09.2021 року Металургійним відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро).

Місце проживання позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 , згідно з відміткою в паспортах, зареєстровано за однією адресою.

Відповідно до довідки від 14.03.2023 року № 29 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7» Криворізької міської ради, ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Наявність у ОСОБА_2 захворювань рухового апарату підтверджена наданими позивачем медичними документами, зокрема, вищевказаною Довідкою № 29, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 969/59, згідно з якою ОСОБА_2 в період з 23.02.2023 по 28.02.2023 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Криворізькій міській лікарні № 17 КМР, заключенням магнітно-резонансної томографії.

Згідно з Висновком КНП «ЦПМСД № 7» КМР про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та сомообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, від 14.03.2023 року, ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

ОСОБА_1 відповідно до довідки КНП «ЦПМСД № 7» КМР від 22.06.2023 року № 82, за станом здоров`я може здійснювати догляд за дружиною, яка потребує постійного стороннього догляду.

Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 19.07.2023 року вирішив зареєструвати ОСОБА_1 помічником дієздатній фізичній особі ОСОБА_2 , про що прийняв рішення № 255.

Згідно з копією облікової картки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 він пройшов медичний огляд комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 і визнаний обмежено придатним до військової служби за гр.II ст.61-б, 13-б, 23-б, 40-в Наказу МО України № 402 від 2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведення позивачем наявності правових підстав для задоволення даного позову, оскільки суду не надано відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, та про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За вимогами частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року на території України оголошено про проведення загальної мобілізації.

Підстави відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації визначені у ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно до абз.12 ч.1 ст.23 вказаного Закону, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації, як особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

За змістом абз.12 ч.1 ст.23 Закону № 3543-ХІІ, для відстрочки від призову під час мобілізації з підстав, зазначених позивачем, необхідно одночасна наявність двох умов: 1) особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; 2) у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

За таких обставин, виникла необхідність доводити, як факт необхідності постійного догляду за ОСОБА_2 , так і відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, а тому, встановлення такого факту належить до компетенції суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин, на які посилаються сторони у справі, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Надані позивачем документи не є достатніми для підтвердження обставин (в розумінні абзацу 12 частини першої статті 23 Закону№ 3543-ХІІ) того, що позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Так, як вірно зазначено судом першої інстанії, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю, з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року.

Підпунктом 1 п.11 цього Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Натомість, позивачем ОСОБА_1 не надано суду відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії щодо потреби його дружини ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляду.

Крім того, не надано суду й доказів відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що потребу ОСОБА_2 у сторонній допомозі підтверджено відповідними медичними висновками та рішенням Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 19 липня 2023 року №225, колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на вищевикладене.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказані документи, надані позивачем, підтверджують лише те, що ОСОБА_2 потребує соціальної послуги з догляду, однак не підтверджують тих обставин, що остання потребує постійного догляду, а позивач є тією особою, що здійснює такий постійний догляд.

Згідно із преамбулою Закону України «Про соціальні послуги» саме цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.

Статтею 15 Закону України «Про соціальні послуги» визначено порядок ведення та внесення відомостей до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг щодо надавачів та отримувачів таких соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать: 1) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення; 2) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації; 3) виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Надавачі соціальних послуг можуть належати до державного, комунального або недержавного секторів.

До надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.

Працівники надавачів соціальних послуг державного/комунального та недержавного секторів та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, забезпечують надання соціальних послуг на професійній основі відповідно до вимог цього Закону.

Фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;

5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

З аналізу вищенаведених норм закону слідує, що особи, які у встановленому законом порядку визнані такими, що потребують стороннього постійного догляду, є соціально захищеними державою, а надання їм такого захисту, зокрема і в частині постійного догляду особами з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, - здійснюється і передбаченому законом порядку, а отже - підтверджується відповідними доказами, зокрема, але не виключно, - актами про встановлення факту здійснення постійного догляду за особами, визначеними у статті 13 Закону України «Про соціальні послуги», доказами отримання компенсації за догляд за такою особою, тощо.

Належних та допустимих доказів у підтвердження зайняття позивачем постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, позивачем надано не було.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Щербачов Андрій Петрович, - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: