Справа № 570/6765/23
Номер провадження 2/570/405/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження та в порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем уклав договір позики, відповідно до умов якого позивач 13.02.2023 року надав відповідачу позику у сумі 250 000 грн., що еквівалентно 6 836 доларів США станом на 13.02.2023 року (курс за 1 долар США 36,57 грн.), а відповідач зобов`язувався повернути позику в строк до 01.06.2023 року, про що складено відповідну розписку. Зазначена розписка написана власноручно та добровільно ОСОБА_2 13 лютого 2023 року. Проте, зазначені кошти відповідач не повернув. Через це позивач звернувся до суду та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 256 486, 72 грн., та судовий збір.

Позивач в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі. Позов підтримує та просить його задоволити. Не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі.

Відповідач двічі не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, 13 лютого 2023 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач 13.02.2023 надав відповідачу позику у сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), що еквівалентно 6 836 (шість тисяч вісімсот тридцять шість) доларів США за курсом НБУ (курс за 1 долар США 36,57 грн.)станом на 13.02.2023 року, а останній зобов`язався повернути позику в строк до 01.06.2023 року, про що складено відповідну розписку.

Однак, станом на сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав. Відповідач не вживає будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості. Неодноразові усні звернення з приводу повернення позичених коштів залишаються проігнорованими.

Більше того, станом на час подання даної позовної заяви 29.12.2023 зазначена сума боргу ОСОБА_2 повернута не була.

Також борг не повернутий станом на час розгляду справи.

Щодо стягнення заборгованості.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першої статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 629 ЦК України закріплено імперативну норму, згідно з якою договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд також приймає до уваги положення ст. 627 ЦК України, згідно з якими сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору передбачає свободу в укладенні договору, неприпустимість примусу щодо вступу у договірні відносини.

Свобода договору включає можливість сторін вільно визначати характер (вид, тип) договору, який вони укладають. Це означає, що сторони за своїм вибором вправі укладати як договори, що передбачені цивільним законодавством (тобто врегульовані законодавством договірні форми), так і такі, які хоч і не передбачені цивільним законодавством, але не суперечать його загальним засадам (ст. 6 ЦК України). Укладаючи договори, передбачені актами цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати в них також ті свої відносини, які цими актами не врегульовані. Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати умови (зміст) договору, який вони укладають (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Правова позиція ВСУ у справі № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року наступна: відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вказані обставини підтверджуються розпискою, з тексту якої можна дійти висновку про те, що позивач та відповідач дійшли взаємної згоди щодо суми боргу в розмірі 250 000, 00 (двісті п`ятдесят тисяч) грн., що становить суму еквівалентну 6 836 (шість тисяч вісімсот тридцять шість) доларів США за курсом НБУ (36,57 грн.) станом на 13.02.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таку ж правову позицію, викладену в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року (справа № 740/4842/15-ц), де вказано, що за грошовим зобов`язанням, вираженим у договорі в гривні із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог) або на день ухвалення судового рішення (якщо позивачем сформульовано саме таку вимогу стягнути суму заборгованості у гривневому еквіваленті за курсом іноземної валюти на дату ухвалення судового рішення), і якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З аналізу зазначеної правової позиції вбачається, що позивачу під час пред`явлення до суду позову налається право визначення грошової суми за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову або на день ухвалення судового рішення.

Керуючись вищенаведеним, позивачем визначено розмір заборгованості у національній валюті в сумі 256 486,72 гривень, що є еквівалентом 6 836 доларів США за курсом НБУ на дату подання позовної заяви, тобто на 29.12.2023 року.

Таким чином, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в сумі 256 486,72 грн. станом на 29.12.2023 року.

Приймаючи до уваги вищевказане та враховуючи, що ОСОБА_2 взяте на себе зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів на день розгляду справи не виконав, то суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Позивач сплатив судовий збір у сумі 2564,87 грн., і вони повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 256486 грн. 72 коп. - заборгованість за договором позики від 13.02.2023 р., та 2 564 грн. 87 коп. судових витрат (сплата судового збору), а всього 259 051 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятдесят одна) грн. 59 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_2 ).

Суддя Красовський О.О.