провадження № 22-ц/824/4735/2024 суддя-доповідач у суді ІІ Інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 08 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1240.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2010 року. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на шлюб та сімейне життя. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким справу направити до Святошинського районного суду міста Києва.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції було встановлено, що позивач перебуває у складі ЗСУ та проходить військову службу, але зайнявши позицію позивача не виконав обов`язку зупинити розгляд справи, а навпаки відмовив у цьому відповідачу, допускаючи вільне трактування ст.251 ЦПК України. Крім того, судом першої інстанції не було надано сторонам строк для примирення, де відповідач наполягала на відтермінуванні строку розірвання шлюбу, що порушило вимоги ч.7 ст.240 ЦПК України, яка передбачає, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Також, відповідач вказує, що судом першої інстанції порушено право підсудності, яке повинно визначатися у відповідності до ч. 2 ст.28 ЦПК України, а не в порядку ст.27 ЦПК України, а саме справа розглядалася Солом`янським районним судом м. Києва, куди була передана ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року з порушенням вимог ч.2 ст.28 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 вересня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, позивач не бажає примирення з відповідачем та збереження шлюбу. Наявність у сторін малолітньої дитини не є безумовною підставою для необхідності збереження шлюбу попри волю одного з подружжя. До того ж, відсутність взаєморозуміння між батьками є наслідком негативного впливу на стан дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 та ч. 2 ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що з 08 вересня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що у нього з відповідачем різні погляди на життєві цінності, відсутність взаєморозуміння. З 15 лютого 2021 року сторони не ведуть спільного господарства. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбних відносин з відповідачем неможливе.

З позовної заяви та наданих у судовому засіданні пояснень сторін вбачається, що вони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства.

За змістом ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій між тим зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. При цьому, за ч. 2 цієї статті дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав до розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги в частині не надання сторонам строку на примирення, апеляційний суд, з огляду на час розгляду справи та категоричну позицію позивача, відхиляє, оскільки за обставинами зазначеної справи підстав до визначення подружжю строку на примирення не було і суд першої інстанції надав вірну оцінку цим обставинам.

Посилання апеляційної скарги на необхідність зупинення провадження з огляду на перебування позивача в лавах збройних сил України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач з таким клопотанням до суду не звертався.

Інших доводів незаконності чи не обґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Отже, судове рішення ухвалене у відповідності до вимог закону, є законним та обґрунтованими і підстав до його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі немає.

В той же час, на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 помер, про що суду третьою особою - ОСОБА_4 надано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 21 липня 2023 року у відповідності до якого ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. ст.46, 47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи, а також здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Виходячи зі змісту цих статей, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Згідно зі ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права (п.1 ч.1 ст.1219 ЦК України).

За нормами ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Якщо один з подружжя помер до набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, вважається, що шлюб припинився внаслідок його смерті. Якщо в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу один з подружжя помер, вважається, що шлюб припинився внаслідок його розірвання.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки позивач у справі про розірвання шлюбу помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ч. 1 ст. 377 ЦПК України до скасування рішення та закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 255, 374, 375, 377, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу закрити у зв`язку зі смертю позивача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 11 березня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.