Провадження № 2/161/543/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Новак Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В :

08.11.2023 ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивувала тим, що 30 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 кошти в розмірі 80 000 доларів США на строк до 01.01.2023.

В підтвердження отримання коштів відповідач власноручно написала розписку від 30.12.2020, у якій зазначила розмір грошових коштів та відсотки за користування 200 доларів США щомісячно починаючи з 01.01.2021 та термін позики, а саме до 01 січня 2023 року. Однак у вказаний термін, кошти відповідач не повернула, чим порушила взяті на себе зобов`язання.

Станом на сьогодні, в зв`язку з ігноруванням відповідачем своїх зобов`язань, позивач змушена звернутись до суду для захисту своїх прав та просила стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу 80 000 доларів США, відсотки в розмірі 3400 доларів США та судові витрати.

Ухвалою суду від 30.11.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

23.01.2024 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи у її відсутності, позов визнала, письмово пояснила, що борг визнає, однак не в змозі повернути суму коштів.

Представника позивача адвокат Велимчаниця І.І. про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечують.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 позику в розмірі 80 000 доларів США під відсотки в розмірі 200 доларів США щомісячно починаючи з 01.01.2021, строком до 01.01.2023 року, про що склала розписку (а.с.15).

Пред`являючи даний позов, позивач зазначила, що у визначений у розписці строк ОСОБА_2 борг не повернула, що зумовлює необхідність захисту її порушених прав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року №6-63цс13.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач у строк повернення позики - до 01.01.2023 року не виконала взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не повернула.

Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із відповідача ОСОБА_2 переданих їй ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 80 000 доларів США.

Такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає позовній вимозі та не суперечить закону.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно розписки ОСОБА_2 зобов`язувалася сплачувати відсотки в розмірі 200 доларів США щомісячно починаючи з 01.01.2021. Позивач вказала. Що відповідач до травня 2022 сплачувала відсотки, заборгованість виникла з червня 2022 року і становить 3 400 доларівСША.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 13 420,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с. 14).

На підставі ст.ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,12,13, 27,77-81,141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 83 400 (вісімдесят три тисячі чотириста) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасниками справи є:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк