Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2024 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судових засідань Микуланинець О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковач Іван Васильович, до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковач І.В., звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 06.08.2007 року згідно наказу №75-к її прийнято на посаду лікаря-стоматолога-терапевтя терапевтичного відділення в Закарпатську обласну клінічну стоматологічну поліклініку, яка в процесі реорганізації перетворена в КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка».
З урахуванням наведеного у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману заробітну плату за січень 2022 року по червень 2023 року у розмірі 326508,59 грн.; судові витрати покласти на відповідача.
13.10.2023 року від представника відповідача - в.о. директора Маляр Р. до суду надійшли письмові пояснення, згідно яких слідує, що відповідач не погоджується з підставами позову викладеними позивачем з огляду на наступне. Так, постановою КМУ №28 від 13.01.2023 року про «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» було визнано таким, що втратив чинність, пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» та викладено його в новій редакції. Протягом 2023 року відповідно до Постанови № 28 від 13.01.2023 року в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, які одержали ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики встановлено: мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці установлюється в межах фонду оплати праці на рівні не менше: 20 000 гривень для осіб, які займають лікарські посади у закладах охорони здоров`я (крім лікарів-інтернів), посади фармацевтів у закладах охорони здоров`я (крім фармацевтів-інтернів), посади професіоналів у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я та посади професіоналів з вищою немедичною освітою у сфері охорони здоров`я; 13 500 гривень для осіб, які займають посади у закладах охорони здоров`я, віднесені єдиними кваліфікаційними вимогами до посад фахівців (крім лікарів-інтернів та фармацевтів-інтернів). Пунктом 3 зазначеної Постанови визначено, що вимоги підпункту 1 цього пункту не поширюються на: державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього і четвертого підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків: медичних працівників, які залучені виключно до надання первинної медичної допомоги (лікарів або інших медичних працівників, які працюють під керівництвом таких лікарів), у разі, коли лікаря обрали менше ніж 70 відсотків пацієнтів оптимального обсягу практики первинної медичної допомоги; 4) у випадках, визначених підпунктом 3 цього пункту, мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я установлюється в межах наявного фонду оплати праці, але у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, яка передбачена законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
З огляду на вказане, просить взяти до уваги дану інформацію та переглянути суми визначені у позовній заяві.
Процесуальні рішення по справі.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 23.10.2023 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак від її представника адвоката Ковача І.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв.
В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно з відомостями трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.08.2007 року була прийнята на посаду лікаря-стоматолога-терапевтя терапевтичного відділення в Закарпатську обласну клінічну стоматологічну поліклініку, яка в процесі реорганізації перетворена в КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка».
Позивач просить стягнути недоотриману заробітну плату за січень 2022 року червень 2023 року у розмірі 326508,59 грн., виходячи із розміру посадового окладу у розмірі 20 000 грн. та отриманою у вказаний період заробітною платою відповідно до положень постанови КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022року №2.
За приписами ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. яку він вільно обирає або на яку вільно погоджуються. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров?я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства (ст.1 Закону України «Про оплату праці»).
Згідно з Ст. 2 Закону України «Про оплату праці», визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Постановою КМУ від 13.01.2023 р. № 28 внесено зміни, до постанови КМУ «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 та до пункту 1 додатка 3 до Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. З урахуванням змін внесених даною постановою Пункт 1 постанови КМУ від 12.01.2022 №2 втратив чинність на підставі Постанови КМ № 28 від 13.01.2023 - застосовується з 1 січня 2023 року.
Пунктом 3 постанови КМУ №28 від 13.01.2023 року передбачено, що вимоги підпункту 1 цього пункту не поширюються на державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього і четвертого підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків.
Пунктом 4 даної постанови унормовано, що у випадках, визначених підпунктом 3 цього пункту, мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я установлюється в межах наявного фонду оплати праці, але у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, яка передбачена законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Таким чином, з січня 2023 року по червень 2023 року підлягають до стягнення з відповідача грошові кошти з розрахунку заробітної плати у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, яка передбачена законом про Державний бюджет України на 2023 рік тобто, в розмірі 6700,00 грн.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Разом з тим, особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості суду у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Зубко та інші проти України» від 26 квітня 2006 року, визнавалось таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної плати і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної плати порушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до «майна» у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати у повному обсязі, що в розумінні ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, враховуючи те, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а позов судом задоволений частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави.
Керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву задовольнити частково.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради на користь держави судовий збір у розмірі 2330.25 грн.
В решті вимог позову відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ршення складено 19.01.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул