КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/13946/18

номер провадження: 22-ц/824/591/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького Вячеслава Вікторовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року у складі судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири.

Позов мотивований тим, що 14 березня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Матвієнко Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-296.

Вказував, що даний договір є недійсним з огляду на його фіктивність, оскільки між ним та відповідачкою була домовленість про відсутність державної реєстрації договору та укладення не з метою реального набуття відповідачкою права власності, а з метою спонукання сина позивача повернутися з міста москва, російської федерації до міста Києва, Україна.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 14 березня 2006 року державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Матвієнко Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-296.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року залучено до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви представника відповідачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник ОСОБА_1 - адвокат Кобилецький В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким заяву представника відповідачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представник ОСОБА_1 - адвокат Кобилецький В.В. подав заяву про стягнення з позивача на користь відповідачки судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20 100 грн 00 коп. На підтвердження понесених таких витрат надав суду договір про надання правової допомоги б/н від 01 жовтня 2018 року, звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 09 січня 2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №2/1 від 09 січня 2023 року.

Вказує, що судом першої інстанції не досліджено докази надані стороною відповідача, оскільки у звіті про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 09 січня 2023 року наведено детальний опис робіт (наданих послуг), а саме: аналіз чинного законодавства та судової практики Верховного Суду щодо суті позовних вимог (02 год 00 хв.); підготовка відзиву на позовну заяву, збір, систематизація та засвідчення доказів (03 год 30 хв.); представництво інтересів відповідача в суді, участь в судових засіданнях (05 год 00 хв.).

Зазначає, що відповідачкою були надані всі необхідні докази для вирішення їх судом відповідно до ЦПК України.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири,не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В.В., який просив його апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви представника відповідачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В.В. про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачкою не надано суду детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст. 15 ЦПК України).

Положеннями ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

16 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кобилецький В.В. подав до суду заяву, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати по оплаті професійної правничої допомоги сумі 21 000 грн 00 коп.

До заяви представник відповідачки долучив такі документи:

копію договору про надання правничої допомоги б/н від 01 жовтня 2018 року, укладеного між адвокатом Кобилецьким В.В і ОСОБА_1 ;

звіт від 09 січня 2023 року про виконання доручення за договором про надання правової допомоги, де наведено детальний опис робіт (наданих послуг), а саме: аналіз чинного законодавства та судової практики Верховного Суду щодо суті позовних вимог (02 год 00 хв.); підготовка відзиву на позовну заяву, збір, систематизація та засвідчення доказів (03 год 30 хв.); представництво інтересів відповідача в суді, участь в судових засіданнях (05 год 00 хв.). Зазначив, що всього виконано робіт об`ємом 10 год 30 хв., а гонорар адвоката визначається з розрахунку 1 900 грн 00 коп. за годину роботи, отже загальна вартість наданої правової допомоги складає 20 100 грн 00 коп.;

квитанцію до прибуткового касового ордера №21 від 09 січня 2023 року у сумі 20 100 грн 00 коп.

Відповідно до пункту 7 договору про надання правничої допомоги б/н від 01 жовтня 2018 року, укладеного між адвокатом Кобилецьким В.В і ОСОБА_1 , за надання правничої допомоги за договором довіритель оплачує адвокату гонорар за фактично виконану роботу, виходячи з погодинної оплати в розмірі 1 900 грн 00 коп. за кожну годину наданої правової допомоги. Під час визначення розміру гонорару сторони враховують складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші суттєві обставини.

Відповідно до звіту від 09 січня 2023 року про виконання доручення за договором про надання правової допомоги виконавець надав таку правничу допомогу:

аналіз чинного законодавства та судової практики Верховного Суду щодо суті позовних вимог (02 год 00 хв.);

підготовка відзиву на позовну заяву, збір, систематизація та засвідчення доказів (03 год 30 хв.);

представництво інтересів відповідача в суді, участь в судових засіданнях (05 год 00 хв.).

Загальна вартість наданої правової допомоги складає 20 100 грн 00 коп.

У звіті зазначено, що представництво інтересів відповідачки в суді, участь в судових засіданнях становило 05 год 00 хв.

Однак з матеріалів справи вбачається, що адвокат Кобилецький В.В. перебував у судовому засіданні 23 січня 2019 року з 11 год 39 хв. до 11 год 45 хв., що становило 06 хв. (а.с.57-59).

У судовому засіданні 07 жовтня 2019 року адвокат Кобилецький В.В. перебував з 14 год 37 хв. до 15 год 49 хв., що становило 01 год 12 хв. (а.с.104-105).

У судовому засіданні 10 лютого 2020 року адвокат Кобилецький В.В. перебував з 14 год 22 хв. до 14 год 43 хв., що становило 21 хв. (а.с.110-112).

Таким чином, фактичний час проведений представником ОСОБА_1 - адвокатом Кобилецьким В.В. у судових засіданнях становив 01 год 30 хв., а не 05 год 00 хв. як зазначено у звіті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що загальна вартість наданої адвокатом правової допомоги складає 13 300 грн 00 коп., з якої: 6 650 грн 00 коп. - за подачу відзиву на позовну заяву (03 год 30 хв.); 3 800 грн 00 коп. - аналіз чинного законодавства та судової практики щодо суті позовних вимог (02 год 00 хв.); 2 850 грн 00 коп. - участь у судових засіданнях (01 год 30 хв.).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 300 грн 00 коп.

Вирішуючи заяву представника відповідачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції у порушення вимоги ст.263 ЦПК України не дав належної оцінки звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги, не з`ясував належним чином наведених вище обставин, які мають значення для правильного вирішення заяви, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу , не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення вказаної заяви частково з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького Вячеслава Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького Вячеслава Вікторовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 300 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: