головуючий у суді І інстанції Комаревцева Л.В.
провадження № 22-ц/824/3079/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київська міська рада, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із заявою, у якій просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 07 травня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір заявника - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Указана квартира належить у рівних частках заявнику, його дружині ОСОБА_3 , його сину ОСОБА_4 , та його матері ОСОБА_2 .

Заявник є єдиним спадкоємцем першої черги за законом всього майна, що залишилося після смерті його матері, заповіт вона не залишала.

26 червня 2023 року заявник звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леончук І.А. для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак листом нотаріуса № 84/02-14 йому відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на звернення для прийняття спадщини, а спадкодавець була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлені вимоги не можуть бути вирішені шляхом встановлення факту у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України, і вказують на наявність спору про право, який належить вирішувати у порядку позовного провадження, оскільки зі свідоцтва про право власності на спірне майно вбачається, що кв. АДРЕСА_3 належить: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рівних долях, при цьому заявлена вимога пов`язана з доведенням факту прийняття спадщини, відтак співвласників майна не залучено до участі у справі

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявник є єдиним спадкоємцем частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить у рівних частках заявнику, його дружині ОСОБА_3 , його сину ОСОБА_4 , та його матері ОСОБА_2 , яка померла.

Заявник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про існування спору про право між співвласниками цієї квартири, оскільки вони не є спадкоємцями першої черги за законом разом із заявником. Інших підстав для існування спору про право для відмови у відкритті провадження судом першої інстанції встановлено не було.

Також у своїй апеляційній скарзі заявник посилається на висновки Верховного Суду, які викладені у постановах у справах № 205/2102/19-ц, 336/709/18-ц.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Петрик Г.Г. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та його представника, у якому вона підтримала вимоги апеляційної скарги.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 мотивував звернення тим, що він є єдиним спадкоємцем першої черги частини квартири, яка належить у рівних частках заявнику, його дружині ОСОБА_3 , його сину ОСОБА_4 (онуку померлої матері заявника), та його матері ОСОБА_2 , яка померла.

У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на те, що він проживав разом із своєю матір`ю - спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії паспорту громадянина України ОСОБА_2 вбачається, що 22 січня 2013 року її знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та у подальшому зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки співвласники квартири не є спадкоємцями першої черги за законом разом із заявником, то ОСОБА_1 вказав заінтересованою особою лише Київську міську раду.

Зі змісту частини 1 статті 1277 ЦК України вбачається, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Разом з тим, судом встановлено, що співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , крім заявника та померлої матері заявника ОСОБА_2 є дружина заявника - ОСОБА_3 та син заявника - ОСОБА_4 , онук померлої ОСОБА_2 .

Докази того, що інші співвласники квартири, в тому числі і онук померлої ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 за іншою адресою ніж: АДРЕСА_1 , в матеріалах справи відсутні.

Черговість спадкування за законом встановлена статтею 1258 ЦК України, згідно з якою спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Перша черга спадкоємців за законом встановлена статтею 1261 ЦК України та у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Друга черга спадкоємців за законом встановлена статтею 1262 ЦК України та у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Третя черга спадкоємців за законом встановлена статтею 1263 ЦК України та у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

П`ята черга спадкоємців за законом встановлена статтею 1265 ЦК України та у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Отже, за наявності осіб, які можливо проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини - дружина заявника - ОСОБА_3 та син заявника - ОСОБА_4 , онук померлої ОСОБА_2 (стаття 1264 ЦК України), а також за наявності у спадкодавця інших родичів - онука ОСОБА_4 (стаття 1265 ЦК України), заява про встановлення факту, що має юридичне значення, має розглядатися у порядку позовного провадження за участі тих осіб, у яких може виникнути право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , а тому правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Таким чином доводи заявника в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваній ухвалі, не спростовують, на їх правильність не впливають та не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому цю ухвалу необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 13 березня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська