Справа № 128/2118/21
Провадження № 22-ц/801/676/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 рокуСправа № 128/2118/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.,

за участю секретаря судового засідання Різник Д. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу № 128/2118/21 за скаргою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевчук Олени Олександрівни про накладення штрафу,

за апеляційною скаргою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.01.2024 року, постановлену у складі судді Васильєва Т. Ю. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

29.01.2024 року Стрижавська селищної ради Вінницького району Вінницької області звернулась до суду зі скаргою (вх. № 1787/24) на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевчук О. О. про накладення штрафу, в якій, посилаючись на положення статей 63, 74, 75 Закону України «Про виконавче провадження», просила визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу від 17.01.2024 року, прийняту головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області «Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевчук О. О. в межах виконавчого провадження № 71025540.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 31.01.2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області подано апеляційну скаргу (вх. № 1698 від 20.02.2024 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким прийняти районним судом до розгляду та відкрити провадження за скаргою. Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що селищною радою скарга подана в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, відповідно не підлягає розгляду в порядку статті 287 КАС України. У разі оскарження рішення державного виконавця, прийнятого в межах виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, відповідна скарга подається до суду, що видав виконавчий лист. У разі оскарження рішення, прийнятого в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб), відмінних від судових рішень, скарга підлягає подачі до адміністративного суду. Судом першої інстанції неправильно застосовано норми частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 447, 448 ЦПК України. У постанові ВП ВС від 23.11.2021 року по справі № 175/1571/15 зроблено правовий висновок, що скарги на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особи ВДВС, здійснені в порядку контролю за рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду підлягає розгляду за юрисдикцією того суду, що ухвалив відповідне судове рішення.

11.03.2024 року до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 2527) Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

11.03.2024 року на адресу суду надійшло клопотання (вх. № 2430) Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області «Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розгляд справи за відсутності представника відділу, відділ просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи /а. с. 45-49/.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі ВПВР УЗПВР у Вінницькій області ЦМУМЮ (м. Київ)) знаходиться виконавче провадження №71025540 з примусового виконання виконавчого листа № 128/2118/21, виданого 8.02.2023 року Вінницьким районним судом Вінницької області, яким зобов`язано Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га /а. с. 10/.

Стрижавська селищна рада виступає боржником в межах виконавчого провадження № 71025540, стягувач ОСОБА_1

2.01.2024 року головним державним виконавцем ВМВР УЗПВР у Вінницькій області ЦМУМЮ (м. Київ) Шевчук О. О. в межах даного виконавчого провадження № 71025540 було прийнято постанову про накладення штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин. /а. с. 22/.

17.01.2024 року головним державним виконавцем ВМВР УЗПВР у Вінницькій області ЦМУМЮ (м. Київ) Шевчук О. О. в межах даного виконавчого провадження № 71025540, керуючись положеннями статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про накладення штрафу на користь держави у розмірі 10200,00 грн. за повторне невиконання рішення суду без поважних причин. /а. с. 13-14/.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що селищна рада оскаржує постанову державного виконавця про накладення штрафу у виконавчому провадженні, тому розгляд даної справи має відбуватися в порядку адміністративного судочинства, з урахуванням приписів статті 287 КАС України та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблено за правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом № 1404-VIII.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання, зокрема, судових рішень, є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) вказано, що: «юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6.06.2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 6.06.2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20.09.2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17.10.2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16.01.2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 9.10.2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19)»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) вказано, що: частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, Законом № 1404-VIII установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові ВП ВС від 13.03.2019 року по справі № 199/6713/14-ц зроблено правовий висновок про те, що у разі відсутності спеціальних приписів щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, для розгляду таких скарг мають застосовуватися приписи ЦПК України, якими врегульовані аналогічні питання.

Суд першої інстанції, встановивши, що предметом оскарження у даному випадку є постанова головного державного виконавця від 17.01.2024 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 71025540, дійшов правильного висновку, що підстави для розгляду вимог даної скарги в порядку цивільного судочинства відсутні, оскільки процесуальним законодавством оскарження такої постанови віднесено до юрисдикції відповідного адміністративного суду, тому у відкритті провадження за скаргою слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано правову позицію, викладену в постанові ВП ВС від 23.11.2021 року по справі № 175/1571/15, згідно якої скарги на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особи ВДВС, здійснені в порядку контролю за рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду підлягає розгляду за юрисдикцією того суду, що ухвалив відповідне судове рішення, апеляційний суд не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки висновки, викладені в постанові ВП ВС від 23.11.2021 року по справі № 175/1571/15 не суперечать правовим висновкам застосованим судом першої інстанції у даній справі. У пункті 58 цієї ж постанови ВП ВС дійшла висновку про те, що до юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується також суд апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Підсумовуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 31.01.2024 року - без змін.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.01.2024 року у даній справі залишено без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 20.03.2024 року.