ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28047/23

Провадження № 22-ц/4820/204/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: відповідача, його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/28047/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2023 року про призначення експертизи по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Хмельницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів. Одночасно в позовній заяві просила суд призначити судову молекулярно-генетичну експертизу.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2023 року було задоволено вказане клопотання, призначено судову-медичну генотипоскопічну експертизу на вирішення якої поставлено питання, чи є ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю ОСОБА_4 , відповідно до актового запису про народження дитини за № 2045, складеного 02 серпня 2018 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Призначаючи вказану експертизу, суд зазначив, що призначення такої експертизи є обов`язковою.

ОСОБА_1 не погодився з вказаною ухвалою, подав апеляційну скаргу, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права.

Вказує, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б давали підстави суду призначити судово-медичну генотипоскопічну експертизу, зокрема, відсутні письмові докази довідки з ЖЕКу, не вказано свідків та, відповідно не допитано, які б підтвердили факт спільного проживання позивача і відповідача. Тобто, на думку апелянта, відсутні будь які вагомі підстави для проведення експертизи.

Крім того, вказує, що відбір біологічного матеріалу для проведення експертизи пов`язано із медичним втручанням і болісним відчуттям, отже цими діями буде порушено його право на тілесну безпеку, яка є складовою частиною права особи на свободу та недоторканість.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась з позовом про визнання батьківства ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язання відділу РАЦС внести зміни в актовий запис про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову позивачка вказала, що відповідач є батьком дитини, проте, оскільки сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі відомості про народження дитини в актовому записі були внесені з її слів згідно ч. 1 ст. 135 СК України. В зв`язку з цим з метою встановлення батьківства відповідача та виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо дитини звернулась з позовом до суду.

В позовній заяві позивач заявила клопотання про призначення по справі молекулярно-генетичної експертизи для встановлення батьківства відповідача щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримала це клопотання та заявила клопотання про призначення судової генотипоскопічної експертизи, яке було задоволено оскаржуваною ухвалою суду.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України.).

Частина 2 ст. 76 ЦПК України передбачає, що одним із доказів є висновки експертів.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч. 2 ст. 102 ЦПК).

Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти російської федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21 (провадження № 61-11529св22).

Пункт 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України передбачає, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Як вбачається з позовної заяви, позов обґрунтовується тим, що відповідач, з яким позивачка не перебувала в зареєстрованому шлюбі, є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження дитини зі слів матері.

Отже між сторонами виник спір щодо батьківства відповідача відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В зв`язку з цим встановлення батьківства підлягає обов`язковому з`ясування для вирішенні спору та без встановлення цієї обставини вирішити даний спір неможливо.

Отже для встановлення обставин, що мають значення для справи, а саме встановлення батьківства відповідача щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , висновок судової генотипоскопічної експертизи є одним із основних належних та допустимих доказів щодо вирішення позовних вимог і для з`ясування цих обставин, які входять до предмета доказування та мають значення для справи, вбачається необхідність спеціальних знань, без яких встановити відповідні обставини справи та вирішити спір по суті неможливо.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що ухвала суду про призначення по справі судової генотипоскопічної експертизи відповідає нормам Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5частини першої статті 252 цього Кодексу, - на час проведення експертизи.

Доводи апеляційної скарги, що експертиза призначена неправомірно, оскільки в позовній заяві відсутні будь-які докази, які б давали підстави суду призначити експертизу (відсутні письмові докази проживання сторін однією сім`єю, не допитані з цього приводу свідки) слід відхилити.

Як зазначено вище, висновок експерта є лише одним з доказів по справі та має бути оцінений з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України в сукупності з іншими доказами, які можуть бути досліджені судом вже після проведення експертизи і проведення експертизи жодним чином не перешкоджає дослідженню інших доказів по справі.

Також суд не приймає до уваги посилання апелянта, що відбір біологічного матеріалу пов`язаний з медичним втручанням і болісним відчуттям, порушення права відповідача на тілесну безпеку, так як апелянтом не наведено в чому буде полягати таке медичне втручання та яким чином це вплине на його права.

Оскаржувана ухвала суду є законною та відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох