Провадження № 2/201/552/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 19 вересня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 1 678 637,70 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що 11 червня 2014 року до ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з пропозицією позичити йому грошові кошти в сумі, еквівалентній 20 000,00 доларів США. 12 червня 2014 року позивач у присутності свідків добровільно передав відповідачу 20000,00 доларів США в якості позики. Строк повернення позики сторони погодили моментом пред`явлення вимоги позивачем. Письмово сторони договір позики не оформили, адже відповідач запевнив позивача, що це зайве та жодних проблем з поверненням коштів не буде. В травні 2015 року позивач почав телефонувати відповідачу з питанням повернути запозичені гроші, на що відповідач повідомив, що треба ще почекати, посилаючись на певні господарські труднощі підприємства. Пообіцяв повернути кошти до 12 вересня 2015 року. 12 вересня 2015 року. позивач знов зателефонував відповідачу з вимогою повернути гроші, на що він просив відтермінування строку виконання угоди, тепер вже до 12 жовтня 2015 року і гарантував, що особисто привезе всі гроші 15 жовтня 2015 року в м. Київ де передасть їх позивачу. Після цієї розмови відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки позивача або брав трубку і говорив грубощі. Ані в Київ, ані в інше місце відповідач так і не приїхав, гроші позивачу не віддав. Останній раз позивач бачив відповідача в квітні 2016 року коли останній приїхав до м. Дніпро, де у них відбулась зустріч, в процесі якої відповідач підтвердив той факт, що він взяв у позивача грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США, але документи на цю суму надати він не може, бо ці документи він не оформив, а грошові кошти він витратив і повертати він їх не збирається. 06 жовтня 2016 року позивач звернувся до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення відповідачем щодо нього кримінального правопорушення, що підтверджується витягом з ЄРДР від 06 жовтня 2016 року. У зв?язку з тим, що відповідач і досі не повернув позивачу взяті в борг кошти, позивач вважає що він має сплатити суму боргу, а також проценти до дня фактичного повернення позики на рівні облікової ставки Національного банку України, адже сторонами не визначений розмір процентів за позикою, а також не погоджено, що позика є безпроцентною. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

02 листопада 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування поданого відзиву відповідач зазначив, що письмово сторони договір позики не оформляли, факт приймання-передачі будь-яких коштів, їх сума, умови передачі та повернення не узгоджувались. Більше того, позивачем не надається жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував його право, як кредитора, вимагати від відповідача грошових коштів. Відповідач погоджується з позивачем, що позика не укладалась та кошти позивачем не передавались. У тому числі відповідач підтверджує, що між ним та позивачем не оформлювався договір позики, та не складалась розписка, у зв?язку з відсутністю самого факту передачі-отримання коштів, про які зазначається у позовній заяві. Позивачем зазначається у позові, що нібито укладання позики та нібито передачу позивачем відповідачу 20 000,00 доларів США можуть підтвердити свідки, яких допитано у кримінальному провадженні № 0004228 від 10 жовтня 2016 року. Проте, жодних свідчень у рамках вказаного кримінального провадження, зазначені у позові особи не надавали та не могли підтвердити зазначені позивачем слова, у зв?язку з відсутністю факту укладання позики та передачі будь-яких коштів. Отже, слова позивача щодо факту нібито укладення договору позики, та нібито передачі суми позики не можуть братись судом до уваги, оскільки вони не мають свого документального підтвердження. Слід взяти до уваги, що у кримінальному провадженні № 0004228 від 10 жовтня 2016 року, на яке посилається позивач, прийнято постанову про закриття кримінального провадження від 27 червня 2023 року. Даною постановою слідчим СВ Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві підтверджено факт відсутності передачі будь-яких коштів та договірних відносин між позивачем та відповідачем, підтверджено, що у діях вказаних у заяві ОСОБА_1 відсутня об?єктивна та суб?єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, або будь-яких інших кримінальних правопорушень передбачених Кримінальним кодексом України. Більше того, позивач зазначає у позові, що строк повернення позики сторони нібито погодили моментом пред?явлення відповідної вимоги Позивачем. Також, позивач зазначає, що у травні 2015 року, а потім 12 вересня 2015 року ним пред?явлена вимога до відповідача щодо повернення позики. Тобто, позивач стверджує, що з 12 вересня 2015 року - коли ним пред?явлено вимогу до відповідача щодо коштів, у нього розпочався строк позовної давності. Таким чином, позивачем вже повністю пропущено строк позовної давності, який відповідач просить застосувати.

22 січня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку позовної давності у зв`язку із тим, що до часу подання позову було відкрито кримінальне провадження, а тому позивач розраховував на вирішення справи в межах кримінального провадження.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 19 вересня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.

До суду 25 вересня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою судді від 25 вересня 2023 року було відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі.

Ухвалою судді від 23 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини встановленні судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві перебувало кримінальне провадження № 0004228 від 06 вересня 2017 року, правова кваліфікація ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві Расюка В. від 27 червня 2023 року кримінальне провадження № 0004228 від 06 вересня 2017 року було закрито, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Із тексту вищевказаної постанови від 27 червня 2023 року вбачається, що досудовим розслідуванням було встановлено, що 03 жовтня 2016 року до Соборного ВП ДВП надійшла заява від ОСОБА_1 , який повідомив, що 11 червня 2014 року ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів належними йому грошовими коштами у розмірі 20 000 доларів США. ОСОБА_1 не надав ніякого документального підтвердження своїм словам.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до вимог ст.ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більш сторін, спрямована на становлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 509, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно вимог ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 ЦК України)

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 13 ЦПК України ).

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ст. 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві, 11 червня 2014 року до ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з пропозицією позичити йому грошові кошти в сумі, еквівалентній 20 000,00 доларів США. 12 червня 2014 року позивач у присутності свідків добровільно передав відповідачу 20 000,00 доларів США в якості позики. Строк повернення позики сторони погодили моментом пред`явлення вимоги позивачем. Письмово сторони договір позики не оформили.

В даному випадку сума позики у розмірі 20 000,00 доларів США є значно вищою, ніж двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та є обов`язковою умовою письмової форми договору позики. Крім того, на підтвердження зазначених правовідносин та наявність грошового зобов`язання, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів, а тому, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають приписам чинного ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, судовий збір сплачений позивачем не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев