ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 694/886/23
Провадження № 22-ц/821/129/24
категорія: 305010200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник позивачів: адвокат Лабик Руслан Романович

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Звенигородського районного суду Черкаської області 06.04.2023 року надійшов даний позов, у якому позивачі просять стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 :

-53 600,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина;

-151 520,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника;

-61 536,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем.

Також стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 :

-26 800,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка;

-28 080,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання потерпілого;

-16 464,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем.

Свій позов позивачі мотивують тим, що 22.12.2022 року близько 11 год. 20 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі сполученням с. Хлипнівка - с. Майданівка Звенигородського району Черкаської області, зі сторони с. Хлипнівка в напрямку с. Майданівка, проїжджаючи по заокругленні даної автодороги праворуч, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному для нього напрямку руху. В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Звенигородська БЛІЛ», де після огляду лікарів від госпіталізації відмовився, пасажир автомобіля «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до ЄРДР за № 0000368.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 2348248, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Також станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 1649401, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.

Таким чином, АТ «СГ «ТАС» (приватне) є належним відповідачем у справі та відповідає за заподіяну шкоду в повному обсязі незалежно від того, хто із водіїв винен в ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність обох водіїв застрахована у відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 січня 2023 року позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , тел. НОМЕР_4 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в інтересах яких діє адвокат Лабик Руслан Романович (адреса: вул. Сахарова, 33, оф. 501, м. Львів, 79026, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_5 , тел. НОМЕР_6 ) до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (адреса: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, , тел. НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, e-mail: , офіційна електронна адреса: https://sgtas.com.ua) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,- задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (адреса: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина у розмірі 26 800,00 грн.

Стягнуто з акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (адреса: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка у розмірі 26 800,00 грн.; витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, пов`язаного із похованням потерпілого у розмірі 28 080,00 грн., а всього 54880,00 грн.

Стягнуто з акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (адреса: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, ) на користь держави судовий збір в сумі 2541,24 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2023 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Лабик Руслан Романович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду 1 інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника та в частині відмови у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Просить ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги позивачів задовольнити повністю, а саме: стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 211520,00грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, 79536,00грн. судових витрат на професійну справничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем; стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 16464,00грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Лабика Руслана Романовича мотивована тим, що судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю загиблого в ДТП ОСОБА_5 , згідно пенсійного посвідчення є пенсіонером за віком із 02.02.1987 року, тобто позивач на момент ДТП була непрацездатною (95 років). З матеріалів справи вбачається, що позивач є непрацездатною особо, інших доходів крім пенсії не мала та не має, хворіє, потребує постійного лікування та стороннього догляду, а тому мала право на день смерті сина право на одержання від нього утримання. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, наведеною Верховним Судом в постанові від 08 вересня 2021 року у справі №577/1316/20-ц та від 13 березня 2019 року у справі №643/207/16-ц. вказує, що згідно ст. 1200ЦК України, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Вказує, що судом 1 інстанції відмовлено позивачам у стягненні судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Зазначає, що в уточненій позовній заяві позивачі просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 53600,00 страхового відшкодування моральної шкоди та 211520,00грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, а всього 265120,00грн.; на користь ОСОБА_2 26800,00грн. страхового відшкодування моральної шкоди та 28080,00грн. страхового відшкодування витрат на поховання потерпілого, а всього 54880,00грн.

Таким чином, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає сплаті позивачем становить:

для ОСОБА_1 - 79536,00грн.

для ОСОБА_2 - 16464,00грн.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

В грудні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАМ» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Стверджує, що оскілки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, то доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин та проживання разом із загиблим, а й сам факт перебування на утриманні померлого та потреба в матеріальній допомозі. Ні позивач ОСОБА_1 , ні її представник жодних належних доказів до суду не надали про те, що вона перебувала на утриманні свого сина, адже вона отримує пенсію в розмірі 3828,39грн., яка є більшою ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» і він становить 2093,00грн. Окрім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами її потреби у матеріальній допомозі, передбачену ст. 202 СК України, а також те, що її син надавав таку фінансову допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування.

Вказує, що позивачі просять стягнути витрати на правову допомогу в загальній сумі 96000,00грн. Однак, до позовної заяви доданий договір про надання правової допомоги з передбаченим порядком сплати гонорару адвокату, але не додано документ, який би підтвердив сам факт оплати позивачем вищевказаної суми в розмірі 96000,00грн., позивачем та їх представником не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу (їх оплату)

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

20 листопада 2023 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Лабика Руслана Романовича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що 22.12.2022 року близько 11 год. 20 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі сполученням с. Хлипнівка - с. Майданівка Звенигородського району Черкаської області, зі сторони с. Хлипнівка в напрямку с. Майданівка, проїжджаючи по заокругленні даної автодороги праворуч, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному для нього напрямку руху. В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Звенигородська БЛІЛ», де після огляду лікарів від госпіталізації відмовився, пасажир автомобіля «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до ЄРДР за № 0000368.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 27.12.2022 року Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблено відповідний актовий запис № 390 від 27.12.2022 року. Місце смерті - с. Хлипнівка - с. Майданівка Звенигородський район Черкаська область.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 312 від 23.12.2022 року, №312 від 23.12.2022 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , причина смерті: пасажир легкового автомобіля потерпів внаслідок зіткнення з легковим автомобілем.

Відповідно до довідки № 14 від 05.01.2023 року, виданої виконавчим комітетом Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , разом з сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 від 27.12.2022 року), вели спільне господарство та знаходилась на його утриманні.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали шлюб 14.05.1994 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 10, місце реєстрації: виконком Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області. Прізвище дружини, після реєстрації шлюбу, змінилося на - « ОСОБА_2 ».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 06.02.1982 року, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьками записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Відповідно до відповіді Катеринопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.03.2023 року № 23/32.3-04-05, в архіві Катеринопільського відділу держаної реєстрації актів виявлено актовий запис про шлюб № 27 від 08.09.2001 року, складений Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримував пенсію по 2 групі інвалідності. З грудня 2021 року по листопад 2022 року розмір пенсії становить 66381,12 грн.

Згідно довідки про доходи № 3410 4746 2173 1403, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 , в тому, що вона дійсно перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області (Катеринопільський відділ) і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року складає 45928, 82 грн.

Відповідно до заяви про відмову від частки страхового відшкодування від 09.01.2023 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відмовилася від своєї частки страхового відшкодування (моральної шкоди), яке їй належить внаслідок ДТП, де загинув її батько ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Лабика Руслана Романовича не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

За статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що 22.12.2022 року близько 11 год. 20 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі сполученням с. Хлипнівка - с. Майданівка Звенигородського району Черкаської області, зі сторони с. Хлипнівка в напрямку с. Майданівка, проїжджаючи по заокругленні даної автодороги праворуч, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному для нього напрямку руху. В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Звенигородська БЛІЛ», де після огляду лікарів від госпіталізації відмовився, пасажир автомобіля «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до ЄРДР за № 0000368.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 27.12.2022 року Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблено відповідний актовий запис № 390 від 27.12.2022 року. Місце смерті - с. Хлипнівка - с. Майданівка Звенигородський район Черкаська область.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 312 від 23.12.2022 року, №312 від 23.12.2022 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , причина смерті: пасажир легкового автомобіля потерпів внаслідок зіткнення з легковим автомобілем.

Відповідно до довідки № 14 від 05.01.2023 року, виданої виконавчим комітетом Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , разом з сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 від 27.12.2022 року), вели спільне господарство та знаходилась на його утриманні.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали шлюб 14.05.1994 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 10, місце реєстрації: виконком Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області. Прізвище дружини, після реєстрації шлюбу, змінилося на - « ОСОБА_2 ».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 06.02.1982 року, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьками записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Відповідно до відповіді Катеринопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.03.2023 року № 23/32.3-04-05, в архіві Катеринопільського відділу держаної реєстрації актів виявлено актовий запис про шлюб № 27 від 08.09.2001 року, складений Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримував пенсію по 2 групі інвалідності. З грудня 2021 року по листопад 2022 року розмір пенсії становить 66381,12 грн.

Згідно довідки про доходи № 3410 4746 2173 1403, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 , в тому, що вона дійсно перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області (Катеринопільський відділ) і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року складає 45928, 82 грн.

Відповідно до заяви про відмову від частки страхового відшкодування від 09.01.2023 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відмовилася від своєї частки страхового відшкодування (моральної шкоди), яке їй належить внаслідок ДТП, де загинув її батько ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що погоджується з розрахунком позивачів щодо відшкодування витрат на поховання і надані на підтвердження вказаних витрат докази вважає належними. Разом з тим, не погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь 53 600,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з урахуванням частки від якої відмовилась ОСОБА_8 . Так моральна шкода нерозривно пов`язана із особою. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Разом з тим у даному випадку зміст обов`язку не визначено на вказаних підставах. Відтак, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що стягненню на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає 26 800,00грн.

Щодо страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, суд 1 інстанції вірно дійшов наступного висновку.

За змістом статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, особам з інвалідністю на строк їх інвалідності. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Під час розгляду справи встановлене, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, тобто непрацездатною особою, і розмір її пенсії за грудень 2022 року, що передував смерті її сина складав 3828,39 грн. і дана сума є більшою аніж прожитковий мінімум встановлений на 2022р., яка на день смерті ОСОБА_5 складала 2093,00грн. Дохід загиблого ОСОБА_5 складав 5699,76 грн. на місяць. Відомостей про інші доходи ОСОБА_5 суду позивачем не надано. На підтвердження факту перебування на утриманні позивач надала довідку Єрківської селищної ради від 05.01.2023 року про проживання без реєстрації разом з померлим. В вищевказаній довідці міститься додаткова інформація, що позивачка проживала разом з померлим та була на його утриманні до дня його смерті та вели спільне господарство. Однак, за відсутності вимог позивача про встановлення факту її перебування на утриманні у померлого ОСОБА_5 , в цьому позові, а також рішення суду про встановлення такого факту, яке б набрало законної сили до пред`явлення цього позову, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що факт перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_5 є недоведеним належними і допустимими доказами.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

У постанові від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15-ц Верховний Суд дійшов аналогічних висновків.

В зв`язку з вищевикладеним, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що вимоги про відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, судом 1 інстанції неправомірно відмовлено позивачам у стягненні судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, є помилковим. Оскільки, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137ЦПК України). Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2023 року до суду 1 інстанції від представника позивачів надійшла позовна заява, в якій зазначено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, яку очікує понести позивача1 становить 61536,00грн., позивач2 - 16464,00грн. До позовної заяви додано копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж1095/___ від 12.01.2023 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_1 , копію додатку №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж1095/___ від 12.01.2023 року - об`єм та вартість послуг адвокатського об`єднання від 12.01.2023 року; копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж1004/___ від 12.01.2023 року, укладений між Адвокатським обєднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_2 , копію додатку №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж1004/___ від 12.01.2023 року- об`єм та вартість послуг адвокатського об`єднання від 12.01.2023 року. Відповідно до п. 3 вищевказаний додатків, послуга вважається наданою в повному обсязі, якщо сторонами підписано акт виконаних робіт або якщо після підписання акту виконаних робіт однією стороною іншій, протягом 5-ти календарних днів не було надіслано претензію щодо об`єму та якості виконаної роботи; ордер серії АІ №1375468 від05.04.2023 на ім`я Назаренко Галини Петрівни, ордер серії АІ №1375467 від 05.04.2023 року на ім`я ОСОБА_1 . 03.09.2023 року до суду 1 інстанції від представника позивачів надійшла уточнена позовна заява, в якій зазначено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, яку очікує понести позивача1 становить 61536,00грн., позивач2 - 16464,00грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що подання детального опису робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (надання послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу ( у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Проте, всупереч вищевказаному, представником позивачів не було надано суду жодних доказів понесених витрат, а саме: доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), що позбавило суд 1 інстанції розглянути дану позовну вимогу. Такі докази не були подані представником позивачів ні до закінчення судових дебатів у справі, ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом 1 інстанції.

Щодо детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної правничої допомоги на виконання умов договорів про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж1004/___ від 12.01.2023 року, №Ж1095/___ від 12.01.2023 року, доданих апелянтом до апеляційної скарги в якості доказу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Частиною другою статті 84 ЦПК України передбачено, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У даному випадку апелянтом не зазначено причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції раніше.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки представником позивачів не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, колегія суддів не приймає детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної правничої допомоги на виконання умов договорів про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж1004/___ від 12.01.2023 року, №Ж1095/___ від 12.01.2023 року, доданих апелянтом до апеляційної скарги в якості доказу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Лабика Руслана Романовича залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2024 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : Л.І. Василенко

О.В. Карпенко