ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2024 року

м. Харків

справа № 638/7896/23

провадження № 22-ц/818/444/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

заявниця ОСОБА_1

заінтересовані особи: Роганська селищна рада Харківського району Харківської області, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2023 року постановлену у складі судді Штих Т.В.-

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем - її батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, що відкрилася внаслідок його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Роз`яснено заявнику, що він має право з даного питання звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_1 з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення про задоволення заяви

Скаргу обґрунтовано тим, що згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Суд не встановив між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Вказує, що спадкові права є майновим об?єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Одночасно з тим, суд не врахував відсутність спору про право, оскільки ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом. Судом не зазначено, хто є спадкоємцем який би оспорював право ОСОБА_1 на прийняття спадщини.

Так, заінтересована особа: ОСОБА_2 , є рідною донькою спадкодавця, але в установлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, хоча і була зареєстрована за останнім місцем реєстрації спадкодавця та будь-яких дій з часу відкриття спадщини (08.11.2021) спрямованих на прийняття (переоформлення) спадщини не здійснила, виявляючи у такий спосіб небажання оформлювати спадкове майно на своє ім?я, а тому відповідно до ст. 1269 ЦК України остання вважається такою, що не прийняла її.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд цього до уваги не взяв, а тому його висновок є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду заяву, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи зі змісту заяви та доданих до неї матеріалів, вбачається спір про право, який підлягає вирішенню виключно у позовному провадженні.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яку обґрунтовує тим, що вона, постійно проживав з із спадкодавцем - її батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, що відкрилася внаслідок його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

На ім`я ОСОБА_1 ОСОБА_4 було складено заповіт, згідно якого все його майно на яке він має право заповідає ОСОБА_1 .

Відповідно до наданої довідки про місце проживання заявниці на час смерті з спадкодавцем, на час смерті за місцем відкриття спадщини була зареєстрована ОСОБА_2 , донька ОСОБА_4 , яка є спадкоємицею першої черги за законом.

ОСОБА_1 є донькою покійного ОСОБА_4 і спадкоємцем за заповітом.

Постановою приватного нотаріуса від 12.06.2023 року ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_1 було відмовлено у оформленні спадкових прав після померлого ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском десятимісячного строку для прийняття спадщини.

Отже, встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини заявникові необхідно для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 .

Наведені обставини беззаперечно свідчать, що між заявником та заінтересованою особою у справі існує спір про право на спадкове майно, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

За ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Як роз`яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, визначений у частині першій ст.315 ЦПК України, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Так, у поданій заяві представник заявниці просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем - її батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 . В заяві зазначено, що іншим спадкоємцем є донька спадкодавця ОСОБА_2 - заінтересована особа, та яка була зареєстрована за місцем відкриття спадщини.

Метою встановлення такого юридичного факту представником заявника в заяві визначено необхідність оформлення права на спадщину, тобто встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне заявнику для подальшого оформлення спадщини та, відповідно, подальшого оформлення права власності на спадкове майно.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Зі змісту заяви вбачається, що встановлення даного факту заявник пов`язує із захистом своїх майнових прав та наміром вступити у спадщину при наявності спадкоємця другої черги та відсутності відкриття спадкової справи нотаріусом.

За правилами ч.4 ст.315 ЦПК України суддя залишає без розгляду заяву, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку вбачається спір про право, який підлягає вирішенню виключно у позовному провадженні, а тому у відкритті провадження необхідно було відмовити, що і зроблено судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2023 року .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук