Справа № 2-2633/11
Провадження №6/489/1/24
УХВАЛА

05 січня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Микульшиної Г.А., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

встановив:

03.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого відносно нього 27.10.2023 згідно постанови заступника начальника відділу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбова Р.Е. в межах ВП № 71503756 - в зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

З огляду на обрану ОСОБА_1 форму звернення до суду та визначений ним предмет його заяви, дана заява зареєстрована в суді як заява з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Ознайомившись із поданою заявою, суд приходить до висновку, що у прийнятті її до розгляду необхідно відмовити з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України, положення якої є нормами прямої дії, гарантоване право особи на доступ до правосуддя.

Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Згідно з частинами 1, 3 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України також визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, кожній особі гарантується звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав.

У той же час закріплене в законі право на доступ до суду не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням.

Зокрема, гарантоване ст. 55 Конституції України право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Суд звертає увагу, що в межах цивільного судочинства захист прав та інтересів особи здійснюється у порядку конкретного виду судового провадження (позовного, наказного, окремого), а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення. Крім того, у випадках, визначених законом, учасники виконавчого провадження вправі ініціювати розгляд питань, пов`язаних із виконанням судового рішення.

За змістом статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом , якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таке тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути скасовано судом за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що у порядку, визначеному розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, може бути скасовано тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, яке застосовано судом, тобто встановлене відповідною ухвалою суду.

Між тим, ані заява ОСОБА_1 , ані додані до неї документи не містять даних щодо постановлення судом ухвали про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України. Навпаки, вбачається, що вказане обмеження було застосовано державним виконавцем у відповідності до положень ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно копії постанови заступника начальника відділу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбова Р.Е. від 27.10.2023 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-2633/2011, виданого 15.11.2011, ВП № 71503756.

Згідно з пунктом 1 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» також визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, у разі встановлення державним виконавцем відносно боржника у виконавчому провадженні про стягнення аліментів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, для такого боржника передбачено інший порядок скасування такого обмеження, аніж визначений у розділі VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, що регламентує порядок скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, який застосовується на підставі ухвали суду за поданням державного виконавця.

Отже, в даному випадку законодавством визначено інший порядок звернення до суду щодо скасування встановленого державним виконавцем тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а саме шляхом оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд 12.05.2022 при розгляді справи № 202/6252/21.

Однак заявник зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця відповідно до ст. 447-448 ЦПК України не звернувся, фактично обрав форму захисту своїх прав шляхом звернення до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відповідно до положень статті 441 ЦПК України.

Враховуючи, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке просить скасувати заявник, встановлено постановою державного виконавця у виконавчому провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, а не судом в порядку, визначеному статтею 441 ЦПК України, суд вважає, що у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України необхідно відмовити, оскільки процесуальним законом передбачено іншу форму звернення до суду та порядок скасування встановленого державним виконавцем тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В даному випадку заявник має право звернутись до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, якщо вважає, що встановленим постановою державного виконавця тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України порушено його права чи свободи.

Керуючись статтями 4, 5, 13, 441 ЦПК України, суддя

ухвалив:

В прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 05.01.2024.

Суддя Г.А. Микульшина