Дата документу 30.01.2024 Справа № 336/2594/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2594/23 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/279/24 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 987 064,24 грн. (сума боргу 789 882,30 грн.; сума втрат від інфляції 172 194,31 грн.; сума 3% річних 24 987,63 грн.).

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 9870,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

В жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про розстрочку виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви зазначив, що станом на дату набрання судовим рішенням законної сили він перебуває в скрутному матеріальному становищі та відповідно позбавлений можливості у повному обсязі і одразу в добровільному порядку виконати рішення суду.

На утриманні у відповідача перебуває малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок військової агресії відповідач у справі змушений наймати житло для повноцінного життя своєї родини, про що свідчить договір оренди житлового приміщення від 01.10.2022 року, та у відповідності з договором щомісяця сплачувати орендну плату у розмірі 5000 грн.

Також, відповідач змушений утримувати дружину, яка не має заробітку.

Заробіток відповідача у справі також є не стабільним та не дає йому змоги повноцінно, в повному обсязі та добровільно виконати судове рішення у повному обсязі єдиним платежем.

Крім того, родина відповідача та особисто відповідач є вимушено переміщеними особами, про що свідчать довідки ВПО, та відповідно такий статус та обставини, які його зумовили, призводять до нестабільності доходів відповідача у справі.

Посилаючись на ст. 435 ЦПК України, та на неможливість сплатити у повному обсязі і одразу в добровільному порядку всю заборгованість, заявник просить розстрочити виконання рішення суду, а саме: розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців з дня постановлення ухвали суду, шляхом сплати щомісячного платежу рівними частинами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року заяву ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення суду задоволено.

Розстрочено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2023 року по справі № 336/2594/23 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 987064 (дев`ятсот вісімдесят сім тисяч шістдесят чотири) грн. 24 коп. шляхом погашення боргу рівними платежами щомісяця по 82 255 (вісімдесят дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять) грн. 35 коп. протягом 12 (дванадцять) місяців, починаючи з дати набрання ухвали щодо розстрочки виконання рішення законної сили.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на виникнення обставин, на які послався заявник, до взяття суми боргу; недоведеність заявником об`єктивних ускладнень при виконанні судового рішення; залишення поза увагою суду інтересів стягувача; відсутність підстав для відстрочки виконання судового рішення, просив скасувати ухвалу суду та відмовити ОСОБА_3 в розстроченні виконання судового рішення.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що на дату набрання законної сили рішенням суду відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі та позбавлений можливості у повному обсязі і одразу в добровільному порядку виконати рішення суду та сплатити майже мільйон гривень. На утриманні відповідача знаходиться малолітній син. Родина відповідача є вимушено переміщеними особами, які внаслідок військової агресії вимушені винаймати житло в іншому місті. Крім того, заробіток відповідача не є стабільним, про що свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. З приводу ступеня вини відповідача у невиконанні зобов`язань за договором позики вказав, що ним не оспорювалася сума заборгованості, її формування зумовлено епідемією COVID-19, а з лютого 2022 року початком військової агресії.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи заяву про відстрочку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходів з наявності виняткових обставин, що утруднюють виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що 06.09.2023 року ухвалено рішення по справі № 336/2594/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики.

Відповідно до вказаного рішення позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задоволено частково. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 987 064,24 грн. (сума боргу 789 882,30 грн.; сума втрат від інфляції 172 194,31 грн.; сума 3% річних 24 987,63 грн.), судовий збір в сумі 9870,86 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. (а.с.68).

Вказане рішення набрало законної сили 07 жовтня 2023 року.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

За приписами частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Розстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду сплати загальної суми боргу частинами.

Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю.

При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому, суми щомісячного платежу, наявність яких має бути доведена боржником.

Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.

Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Водночас, обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання судового рішення ОСОБА_3 надав суду наступні докази:

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 від 03.02.2021 року, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.80);

- копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 01 грудня 2020 року, відповідно до якого 01 грудня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (після шлюбу - ОСОБА_9 ) зареєстрували шлюб (а.с.81);

- копію договору оренди житлового приміщення від 01 жовтня 2022 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.с.82-85);

- копії довідок переселенця № 3244-, № 3244- (а.с.80-81);

- відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року, відповідно до яких загальна сума доходу склала 3 184,86 грн. (а.с.88-89).

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 910/1180/19.

Оцінюючи ці докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність заявником виключних обставин для надання відстрочки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання ОСОБА_3 на перебування на його утриманні малолітньої дитини є безпідставним, оскільки ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, ще до виникнення у ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики від 22.03.2021 року. Отже, вказана обставина існувала не тільки на ухвалення рішення суду від 06.09.2023 року, а й на момент укладення договору позики.

Судова колегія відкидає посилання заявника на те, що ступінь вини у невиконанні зобов`язань за договором позики спричинений впровадженням карантину, оскільки карантинні заходи мають загальний характер та у повній мірі стосуються обох сторін.

Разом з тим, необґрунтованим є посилання заявника на запровадження в Україні воєнного стану, оскільки саме лише посилання на факт впровадження на території України воєнного стану не є безумовною підставою для розстрочки виконання судового рішення. ОСОБА_3 не довів причинного зв`язку між неможливістю виконання судового рішення та запровадженням воєнного стану в Україні, зокрема, підтверджену належними і достатніми доказами втрату останнім роботи, заробітку, житла тощо внаслідок військової агресії проти України.

Колегія суддів також звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів про те, за яких обставин родина ОСОБА_3 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб та змушена у зв`язку з цим винаймати житло в іншому місті. Доказів пошкодження чи руйнування житла та/або місця роботи, що зумовило вимушений переїзд, матеріали справи не містять.

Отже, заявником не доведено наявність виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких положення ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити розстрочку виконання судового рішення.

Оцінюючи надану заявником довідку про суми доходів за 2023 рік у розмірі 3 184,86 грн., колегія суддів враховує й те, що заявник не надав суду докази відсутності грошових коштів на банківських рахунках та відсутності майна на праві власності ОСОБА_3 , зокрема, автомобілів та нерухомості, а також довідок про суми доходів за попередні роки.

Вказані обставини не доводять об`єктивну неможливість чи утруднення виконання судового рішення так само, як і можливість сплачувати ОСОБА_3 щомісячно платежі на виконання судового рішення у розмірі 82 255,35 грн. протягом 12 місяців.

Посилання заявника на те, що він не оскаржував рішення суду, погодившись із розміром боргу та інших сум, визначених судом, не впливають на можливість розстрочення виконання такого рішення, оскільки ОСОБА_3 , як відповідач у справі, користується своїми процесуальними правами та обов`язками на власний розсуд. Тому, сам факт того, що останній вирішив не оскаржувати вказане рішення в апеляційному порядку є лише проявом вибору його поведінки у процесуальних відносинах в межах даної справи.

Невиконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом, зокрема ст.435 ЦПК України, не відповідатиме засадам цивільного законодавства, передбаченим ст.3 ЦК України, оскільки може призвести до порушення охоронюваних законом прав та інтересів стягувача, які підтверджені судовим рішенням.

Таким чином, аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність обставин, які свідчать про істотне ускладнення виконання рішення суду.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про розстрочку виконання судового рішення.

З огляду на зазначене, ухвала суду першої інстанції згідно зі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про розстрочку виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 31 січня 2024 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар