Провадження № 22-ц/802/209/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання електроенергії, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» звернулося в суд із зазначеним позовом.

Покликалося на те, що з 01 січня 2019 року товариство являється постачальником електричної енергії побутовим споживачам на території Волинської області, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 62, ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Крім того, позивач вказував, що відповідач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та користується електроенергією як побутовий її споживач. Однак, відповідач неналежно проводить оплату за спожиту електроенергію, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 2718 грн 33 коп.

Враховуючи наведене, позивач ТОВ «Волиньелектрозбут» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію та відшкодувати йому понесені судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2023 року дана справа за підсудністю була передана на розгляд до Ковельського міськрайонного суду Волинської області.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 добровільно сплатила заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 2718 грн 33 коп., то за клопотанням сторін спору, викладених у поданих до суду письмових заявах від 11 листопада 2023 року та 14 грудня 2023 року, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року провадження у даній справі було закрито за відсутністю предмета спору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Волиньелектрозбут» 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду, в сумі 1342 грн.

Зобов`язано повернути з Державного бюджету України ТОВ «Волиньелектрозбут» 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду, в сумі 1342 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого останнім при поданні позову до суду в сумі 1342 грн, незаконною і необґрунтованою, подала апеляційну скаргу, в якій просила дану ухвалу в цій частині скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача половини сплаченого останнім судового збору, не врахував положення п. 5 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та порушив норми цивільно-процесуального права, які регулюють вирішення даного питання.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Ухвала суду першої інстанції в іншій її частині, а саме щодо закриття провадження у справі із-за відсутності предмета спору, учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя ОСОБА_1 .

Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, а саме вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент звернення до суду із заявою про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору вже було відкрите провадження у справі, то розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням вимог ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача половини суми сплаченого судового збору.

Однак, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2023 року ТОВ «Волиньелектрозбут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання електроенергії та згідно з платіжною інструкцією № 3347 від 02 жовтня 2023 року сплатило судовий збір у розмірі 2684 грн (а.с. 1).

11 листопада 2023 року представник відповідача подала клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки її довіритель погасила заборгованість за спожиту електроенергію (а.с. 35-38).

Крім того, з матеріалів справи слідує, що 14 грудня 2023 позивач звернувся до суду з письмовою заявою, у якій просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та повернути йому судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, у розмірі 2684 грн (а.с. 39).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З-поміж основних засад (принципів) цивільного судочинства законодавець виділяє, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Про закриття провадження суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регламентується статтею 142 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях

Частиною 2 статті 7 вказаного Закону передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Як вбачається зі змісту заяв про закриття провадження у справі позивач та відповідач просили закрити провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відповідно до якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Проте, суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат та стягуючи з відповідача на користь позивача 50 відсотків від сплаченого судового збору, не врахував положення п. 5 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до яких повинен був повернути позивачу за його клопотанням з державного бюджету в повному обсязі сплачений судовий збір в сумі 2684 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, на думку колегії суддів, наведене дає підстави вважати, що ухвала суду першої інстанції, в оскаржуваній її частині щодо розподілу судових витрат між сторонами спору, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права Закону України «Про судовий збір» та з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання про судовий збір.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1342 грн. скасувати, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про повернення ТОВ «Волиньелектрозбут» з державного бюджету сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2684 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», , з Державного бюджету України сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду згідно з платіжною інструкцією № 3347 від 02 жовтня 2023 року в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді