Провадження номер 2-з/205/74/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Курбанова Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про право власності,

третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

03.01.2024 р. ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: 1/2 будівлі громадського призначення будівлі літ. А-2, підвал під літ А-2, загальною площею 645,6 кв.м., будівлі літ Ж-1 загальною площею 66,8 кв.м., підвал літ. В, за адресою АДРЕСА_1 зареєстрованого за ОСОБА_2 та на будівлю громадського призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 6674297), що належить на праві власності ОСОБА_3 , відповідно до договору купівлі - продажу від 10.12.2004 року, № 128/А ВВО 558386 реєстр 3220, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначила, що нею до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було подано позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права та їх обтяжень та скасування запису про право власності. Предметом позовної заяви є скасування державної реєстрації від 26.09.2023 р. права власності 1/2 будівлі громадського призначення будівлі літ. А-2, підвал під літ А-2, загальною площею 645,6 кв.м., будівлі літ Ж-1 загальною площею 66,8 кв.м., підвал літ. В, за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер об`єкта в РПВН 6674297, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 020, номер відомостей про речове право 51952342, зареєстроване державним реєстратором Зубко В.Ю. Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 69549674 від 02.10.2023 р. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 359535238 від 21.12.2023 р. встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстрована 1/2 спільної часткової власністі на будівлю громадського призначення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 352351350 від 30.10.2023 встановлено, що згідно запису обтяження 51952463 від 28.07.2023 накладено арешт на нерухоме майно, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2022 року по справі № 205/4294/22, на вказане нежитлове приміщення накладено арешт на будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу № 128/А ВВО 558386, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б. 10.12.2004 р. за реєстровим № 3220. Отже в розділі відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 міститься запис про накладений арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 51952463, дата державної реєстрації 28.07.2023 року, а також існують заборони, а саме: ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2016 року по справі № 205/6439/16 про забезпечення позову , ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2022 року по справі № 205/4294/22 про забезпечення позову. Отже на сьогоднішній день ухвалу суду від 06.09.2016 року по справі № 205/6439/16 не скасовано. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2016 року по справі № 205/6439/16 ухвалено: заборонити вчинення дій по відчуженню майна, а саме домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу № 128/А ВВО 558386, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б. 10.12.2004 р. за реєстровим № 3220, до вирішення справи по суті. Зважаючи на викладені обставини, позивачі вважають, що є ризик подальшого відчуження спірного будинку, що в свою чергу, призведе до ускладнення або невиконання рішення суду по даній справі.

Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Заява про забезпечення позову не містить обґрунтування, як саме невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити обраний стороною спосіб захисту прав позивача про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У пункті 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року, зазначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 листопада 2019 року у справі № 501/2461/19, від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 761/46606/18-ц.

У постанові від 05 вересня 2019 року № 361/2175/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяження, зобов`язання вчинити певні дії є вимогами немайнового характеру, і в разі їх задоволення рішення державного реєстратора вважатимуться протиправними та будуть скасовані, а також будуть скасовані записи про право власності з моменту набрання рішенням суду законної сили. Саме рішення суду за наслідками розгляду справи не потребуватиме примусового виконання.

У даній справі позивачем заявлено вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію, інших вимог, зокрема щодо оспорювання права власності, витребування майна - не заявлено.

Крім того, згідно зі ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, не тільки накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а і іншими видами забезпечення позову.

Окрім того ст. 152 ЦПК України передбачає можливість накладення арешту лише на майно відповідача, а за змістом позовної заяви ОСОБА_4 не є відповідачем у даній справі та до нього не заявлено жодної позовної вимоги щодо оскарження права власності на нерухоме майно.

Таким чином, зазначений позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідачки ОСОБА_2 є неспівмірним з заявленою позовною вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Курбанова Н. М.