Справа № 473/943/24
УХВАЛА

іменем України

"14" березня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Матвійця Ю.П., заявниці ОСОБА_1 , представниці заінтересованої особи Буланчі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Алдошиної Галини Вікторівни,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Алдошиної Г.В.

В обґрунтування скарги зазначала, що на виконанні Першого відділу ДВС у Вознесенському районі перебуває виконавче провадження номер АСВП 23673841 з виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2010 року у справі №2-1570/2010 за позовом КС «Кредитний альянс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку стягнуто на користь КС «Кредитний альянс» 113 366,71 грн кредитної заборгованості.

В межах вказаного провадження 04 січня 2024 року державний виконавець Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Алдошина Г.В. винесла постанову про накладення арешту на грошові кошти боржниці, що містяться на її банківських рахунках, внаслідок чого було арештовано кошти, що знаходилися на її банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк».

Копію вказаної постанови виконавець боржниці у встановленому порядку не надіслала.

08 січня 2024 року державний виконавець Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Алдошина Г.В. надіслала на адресу АТ КБ «ПриватБанк» платіжну інструкцію №137 про списання коштів з вказаного рахунку.

На виконання вимог виконавця 10 січня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» списав з карткового рахунку боржниці кошти у розмірі 13 253,66 грн та зарахував їх на депозитний рахунок Першого відділу ДВС у Вознесенському районі.

Проте ОСОБА_1 вказувала на те, що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на її ім`я банківський рахунок № НОМЕР_1 є рахунком зі спеціальним режимом використання (зокрема для зарахування пенсії), накладення арешту на кошти боржника, що розміщені на такому рахунку, як і списання їх з метою примусового виконання судового рішення заборонено законом, а тому заявниця просила визнати незаконними дії державного виконавця щодо списання пенсії та інших доходів боржниці у розмірі 13 253,66 грн.

Також заявниця просила визнати протиправною бездіяльність державного виконавця, яка виразилася у не направленні їй копії постанови від 04 січня 2024 року про накладення арешту на грошові кошти боржниці.

Крім цього ОСОБА_1 просила поновити їй строк на подачу скарги у зв`язку з тим, що про оскаржувані дії та бездіяльність державного виконавця вона дізналася лише 16 лютого 2024 року.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала у повному обсязі.

Представниця заінтересованої особи Буланча О.В. в судовому засіданні проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечувала, вказуючи на те, що:

- копія постанови від 04 січня 2024 року про накладення арешту на грошові кошти боржниці була надіслана останній у встановлені законом строк та порядку за місцем її проживання, однак заявниця ухилилася від отримання вказаного документа;

- як на час накладення арешту та списання коштів, так і на час розгляду скарги ні заявниця, ні АТ КБ «ПриватБанк» не надали виконавцю інформацію та доказів, що належний ОСОБА_1 банківський рахунок № НОМЕР_1 є рахунком зі спеціальним режимом використання, зокрема пенсійним, соціальним рахунком, та призначений виключно для зарахування вказаних виплат, а тому оскаржувані дії виконавця є законними;

- заявниця ще у січні 2024 року була обізнана з наявністю та змістом постанови від 04 січня 2024 року про накладення арешту, а також фактом та підставою списання коштів з її банківського рахунку, однак зі скаргою звернулася лише у лютому 2024 року, не навівши обґрунтованих підстав для поновлення цього строку, а тому підстави для поновлення строку для звернення зі скаргою до суду відсутні.

Заслухавши пояснення заявниці ОСОБА_1 , представниці заінтересованої особи ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження номер АСВП 23673841, суд прийшов до наступного.

Зокрема суд встановив, що на виконанні Першого відділу ДВС у Вознесенському районі перебуває виконавче провадження номер АСВП 23673841 з виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2010 року у справі №2-1570/2010 за позовом КС «Кредитний альянс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку стягнуто на користь КС «Кредитний альянс» 113 366,71 грн кредитної заборгованості.

В межах вказаного провадження 04 січня 2024 року державний виконавець Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Алдошина Г.В. винесла постанову про накладення арешту на грошові кошти боржниці, що містяться на її банківських рахунках, внаслідок чого було арештовано кошти, що знаходилися на її банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк».

08 січня 2024 року державний виконавець Першого відділу ДВС у Вознесенському районі Алдошина Г.В. надіслала на адресу АТ КБ «ПриватБанк» платіжну інструкцію №137 про списання коштів з вказаного рахунку.

На виконання вимог виконавця 10 січня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» списав з карткового рахунку боржниці кошти у розмірі 13 253,66 грн та зарахував їх на депозитний рахунок Першого відділу ДВС у Вознесенському районі.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ЦПК України).

З матеріалів виконавчого провадження номер АСВП 23673841 вбачається, що зі змістом постанови від 04 січня 2024 року про накладення арешту на грошові кошти, а також іншими матеріалами виконавчого провадження (зокрема щодо списання коштів зі свого рахунку) ОСОБА_1 ознайомилася лише 16 лютого 2024 року (що засвідчується відповідним записом та підписом у вказаних матеріалах).

Доказів обізнаності боржниці з їх змістом раніше матеріали справи та виконавчого провадження не містять.

За встановленого, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася лише 16 лютого 2024 року, а скаргу до суду подала 20 лютого 2024 року, тобто в передбачений законом 10-денний строк з моменту отримання інформації про порушення своїх прав та свобод, а тому підстави для вирішення питання про поновлення відповідного строку відсутні.

Що стосується вимог скарги заявниці, то суд прийшов до наступних висновків.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, а також на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (ч.ч. 2, 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Водночас відповідно до п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ч.ч. 2, 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини зокрема є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 2, п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, підставою для зняття виконавцем арешту з коштів, що знаходяться на банківському рахунку, а також припинення звернення стягнення на це майно є отримання виконавцем від сторін виконавчого провадження, банківської установи, що виконує постанову про арешт та списання коштів, інших осіб та установ документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відсутність у виконавця документів, які б підтверджували наявність підстав для зняття арешту з поточного банківського рахунку, зокрема доказів того, що цей рахунок має спеціальний режим використання та/або, що на кошти, розміщені на цьому рахунку, заборонено звертати стягнення, унеможливлюють зняття арешту з цих коштів.

Подібних висновків дійшов й Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2023 року у справі №336/1212/23 та від 09 січня 2024 року у справі №336/3508/23-ц.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на момент накладення арешту та подачі до АТ КБ «Приват Банк» платіжної інструкції про звернення стягнення на грошові кошти боржниці, що знаходилися на її банківському рахунку № НОМЕР_1 , державний виконавець не мала документального підтвердження, що цей рахунок має спеціальний режим використання. Відсутні такі докази й на час розгляду скарги.

Навпаки, як вбачається з наявної в матеріалах справи виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 від 24 січня 2024 року, за період з 20 листопада 2023 року по 19 січня 2024 року на картковий рахунок боржниці № НОМЕР_1 було зараховано не тільки пенсію, а й інші виплати (у загальному розмірі 5 799,90 грн), що нівелює статус такого рахунку, як пенсійного.

Разом з тим суд зауважує, що законність накладення виконавцем арешту на банківський рахунок боржниці не є предметом розгляду, оскільки заявниця оспорює лише дії щодо списання коштів з її банківського рахунку.

Що стосується звернення стягнення на усі наявні на вказаному рахунку кошти (в тому числі й на частину пенсійних виплат, що заборонено законом), то в цій частині слід зазначити, що у своїй постанові від 04 січня 2024 року про арешт коштів боржниці державний виконавець Алдошина Г.В. чітко зазначила, що вказаний арешт не стосується грошових коштів боржниці, що розміщені на її рахунках зі спеціальним режимом використання та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Таким чином, під час накладення арешту та надання доручення банку на звернення стягнення на грошові кошти боржниці державний виконавець жодним чином не порушила вимоги Закону України «Про виконавче провадження», діючи у повній відповідності з його вимогами (в тому числі виходячи із встановленої заборони на стягнення пенсійних коштів).

Натомість застосування арешту та звернення стягнення на грошові кошти боржниці підлягало виконанню з урахуванням визначених у постанові державного виконавця обмежень.

При цьому суд нагадує, що ч. 3 ст. 52 вказаного Закону чітко передбачено, що саме на банк (а не на державного виконавця) покладено обов`язок виконання рішення про застосування арешту коштів та їх списання, в тому числі встановлено обов`язок перевірити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі виявлення коштів боржника, на які заборонено звернення стягнення, останній зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку і повернути постанову без виконання в частині арешту вказаних коштів.

Невиконання банком вказаних вимог під час накладення арешту та звернення стягнення на кошти боржниці, що призвело до стягнення заборгованості ОСОБА_1 , в тому числі й за рахунок отриманих останньою пенсійних виплат, не є підставою для визнання дій виконавця, які, як встановлено раніше, повністю відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», незаконними, оскільки в даному випадку відповідальним за вказані дії є саме банківська установа.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про не направлення їй копії постанови від 04 січня 2024 року про накладення арешту на грошові кошти боржниці, то вони спростовуються матеріалами справи та виконавчого провадження, зокрема супровідним листом від 04 січня 2024 року за вих. №260/20.3-34, згідно якого копію вказаної постанови державний виконавець надіслала усім учасникам виконавчого провадження, у тому числі й боржниці, простим поштовим відправленням за місцем її проживання, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідно до вказаної норми Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

За встановленого, суд не знаходить в діях та бездіяльності державного виконавця Алдошиної Г.В. порушень вимог закону та прав заявниці.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258-260, 449-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Алдошиної Галини Вікторівни відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв