Постанова

Іменем України

11 березня 2024 року

м. Київ

справа № 212/1405/22

провадження № 61-503св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізька Теплоцентраль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року у складі судді Дехти Р. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі -

АТ «Криворізька теплоцентраль») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позову зазначав, що 06 листопада 2020 року згідно з наказом від 05 листопада 2020 року № 287 він прийнятий на посаду провідного інспектора теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль». Одночасно із поданням заяви про прийняття на посаду, посадові особи АТ «Криворізька теплоцентраль» змусили його написати і заяву про звільнення, однак у цій заяві він не ставив свій підпис, а також дату складання та дату звільнення.

З 20 січня 2022 року до 11 лютого 2022 року він перебував на лікарняному, про що повідомив своїх безпосередніх керівників телефоном. Однак 26 січня

2022 року поштовим зв`язком отримав від відповідача листа, в якому містився наказ від 21 січня 2022 року № 22-к про його звільнення з посади провідного інспектора теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі статті 38 КЗпП України.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати незаконним і скасувати наказ від 21 січня 2022 року № 22-к про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного інспектора теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі статті 38 КЗпП України, поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 21 січня 2022 року № 22-к про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного інспектора теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі статті 38 КЗпП України з дати звільнення 21 січня 2022 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного інспектора теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль».

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнено з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу станом на 03 жовтня

2022 року у розмірі 154 275,84 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 у заяві про звільнення не проставляв дати складання заяви про звільнення та дати, з якої звільнити, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 01 червня 2022 року, а тому дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось поза його волею.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

АТ «Криворізька теплоцентраль» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 401/30/17-ц, від 31 жовтня 2019 року у справі № 1340/6082/18, від 05 серпня 2020 року у справі № 817/893/17, від 22 листопада 2019 року у справі № 813/740/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення судів є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 на підставі наказу АТ «Криворізька Теплоцентраль» від 05 листопада 2020 року № 287 прийнятий на посаду провідного інспектора теплової інспекції.

Відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 з 20 січня 2022 року до 11 лютого 2022 року перебував на лікарняному.

26 січня 2022 року ОСОБА_1 отримав лист АТ «Криворізька Теплоцентраль», у якому містився наказ відповідача від 21 січня 2022 року № 22-к про звільнення його з посади на підставі статті 38 КЗпП України.

Підставою звільнення позивача слугувала заява від 21 січня 2022 року про його звільнення за власним бажанням із зазначенням дати звільнення з 21 січня 2022 року, що відповідає даті складання цієї заяви.

28 січня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 внесені відомості до ЄРДР за № 0000149 відповідно до частини першої статті 358 КК України про підроблення посадовими особами відповідача заяви про звільнення позивача.

Станом на 29 вересня 2022 року досудове розслідування триває.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 01 червня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000149, внесеному до ЄДРД за частиною першою статті 358 КК України, підпис у заяві про звільнення ОСОБА_1 проставлений ОСОБА_1 , але дата складання заяви про звільнення і дата, з якої звільнити ОСОБА_1 , проставлена іншою особою.

Суди також встановили, що в заяві про звільнення ОСОБА_1 дата реєстрації документа в канцелярії товариства 18 січня 2022 року, а дата складання цієї заяви 21 січня 2022 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У частині першій статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 КЗпП України).

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і норм статей 12, 81 ЦПК України, обґрунтовано вважав, що звільнення позивача

з 21 січня 2022 року відбулось поза його волею, оскільки ОСОБА_1

у заяві про звільнення не проставляв дати складання заяви і дати, з якої звільнити, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 01 червня 2022 року, а тому дійшов правильного висновку про незаконність розірвання трудових відносин з 21 січня 2022 року відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 27 липня

2022 року у справі № 757/9647/20-ц, провадження № 61-16307св21.

Переглянувши в касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального чи процесуального права, то касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення - залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська