Справа № 472/1051/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого-судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Щербини О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Шевченківський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2023 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Шевченківський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання батьківства.

В позові представник позивача ОСОБА_1 зазначила, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживають спільно з грудня 2019 року. ОСОБА_4 на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , проте фактично з ним не проживала однією сім`єю з 2013 року.

Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 познайомились у соціальній мережі «Фейсбук» та тривалий час велику переписку та спілкування у соцмережі. Упродовж трьох місяців ОСОБА_4 перебувала на заробітках у Чехії. Після повернення з Чехії ОСОБА_4 приїхала у м. Львів до позивача та залишилася проживати спільно з ним. Згодом ОСОБА_4 дізналася про те, що вагітна. ЇЇ колишній чоловік ОСОБА_3 подав заяву до Веселинівського районного суду Миколаївської області щодо розірвання шлюбу, про факт вагітності ОСОБА_4 не повідомляла, оскільки розуміла, що дитина зачата не від відповідача ОСОБА_3 та розгляд справи проводився у відсутності ОСОБА_4 18 червня 2021 року рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

26 березня 2021 року ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_5 та у відповідності до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України батьком дитини записано ОСОБА_3 .

Позивач вважає себе біологічним ОСОБА_6 , а тому звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою суді від 02.11.2023 року провадження у вказаній справі відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та не заперечує щодо задоволення позовної заяви.

Представник Шевченківського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява від начальника ОСОБА_7 про розгляд справи без присутності представника.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначив про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Суд вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 22 квітня 2021 року складено відповідний актовий запис № 438 (а.с.9).

Батьком у свідоцтві про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записаний ОСОБА_3 , матір`ю дитини записана ОСОБА_4 .

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789 - XII та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У пунктах 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства.

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги досліджені судом докази, суд вважає батьківство ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доведеним, в зв`язку з чим необхідно змінити відомості про батька дитини в актовому записі.

Згідно висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження від 08.02.2024 № СЕ-19/114-23/25406-БД, відповідно до якого: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ймовірність даної події складає 99,999999999 %.

Відповідно до частини другої статті 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Верховний Суд у справі № 202/5601/18 (провадження № 61-18654св20) від 26 січня 2022 року зазначив, що під час розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів спір про визнання батьківства за рішення суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто захід, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства" ("рішення від 07 травня 2009 року у справі "Калачова проти російської федерації"). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення у процесі дослідження факту батьківства.

Отже з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивач дійсно є біологічним батьком ОСОБА_6 . Про вказану обставину позивач дізнався в той час, коли синові виповнилося два роки, та в зв`язку з початком військової агресії російської федерації позивач не мав змоги вчасно звернутися до суду, тому суд вважає, за можливе поновити строк позовної давності у зв`язку з поважністю пропуску строку звернення до суду.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. ч. 1, 4 ст. 206, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Шевченківський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання батьківства, про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (уродженець м. Львів, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Львів Львівської області.

Шевченківському районному у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) належить внести зміни до актового запису № 438 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львів Львівської області, складеного 22 квітня 2021 року Шевченківським районним відділом у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), виключити відомості про батька ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_3 ), зазначити відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Львів; при внесенні вказаних змін прізвище дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначається за прізвищем батька: ОСОБА_2 , а саме - змінити прізвище дитини на " ОСОБА_8 ", по батькові на " ОСОБА_9 ".

З урахуванням внесених змін, видати нове свідоцтво про народження дитини.

Рішення суду про визнання батьківства після набрання ним законної сили надіслати до Шевченківського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для внесення зазначених вище змін до актового запису № 438 від 22.04.2021 року про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суд через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 квітня 2024 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області А.О. Тустановський