справа № 361/8962/19
провадження № 22-ц/824/3357/2024
головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича, Державного підприємства "Сетам", треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними результатів електронних торгів та відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В., Державного підприємства "Сетам", треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання недійсними результатів електронних торгів та відшкодування збитків, у якому просив суд визнати недійсними електронні торги з примусової реалізації в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 земельної ділянки площею 0,1009 га, кадастровий номер :05:002:0175, яка знаходиться за адресою Київська область, Броварський район, с. Рожни під лотом № 36800, стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. на користь ОСОБА_1 суму збитків у розмірі 913 940 грн, судові витрати покласти на приватного виконавця.

Свій позов обґрунтував тим, що приватний виконавець Іванов А.В., який діяв в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5, під видом майна, що належить боржнику по виконавчому провадженню, продав ОСОБА_5 земельну ділянку, яка в дійсності такому боржнику не належала. В результаті чого позивач був позбавлений можливості набути право власності на вказану земельну ділянку.

За наведених обставин вважає, що оскільки відповідачем було застосовано по відношенню до нього обман, тому електронні торги з примусової реалізації в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 земельної ділянки мають бути визнані недійсними відповідно до ст. 230 ЦК України та за рахунок відповідача має бути відшкодовано позивачеві збитки у подвійному розмірі, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину у сумі 913940 грн.

Загальний розмір збитків нанесених позивачу, яких він зазнав внаслідок обману відповідача становить: 200000 гривень збитків, понесених через те, що договір купівлі-продажу не був укладений + 244121,50 гривень коштів, сплачених приватному виконавцю + 12848,50 гривень сплаченого гарантійного внеску = 456970 гривень. Подвійний розмір складає 913940 грн.

У тексті позову також зазначено орієнтовний обсяг судових витрат, що складає 30000 гривень на правову допомогу та 10373,40 гривень на судовий збір.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 липня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсними електронні торги, що відбулися 27 серпня 2019 року з примусової реалізації в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 земельної ділянки площею 0,1009 га, кадастровий номер :05:002:0175, яка знаходиться за адресою Київська область, Броварський район, с. Рожни, лот № 36800.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. на користь ОСОБА_1 понесені ним збитки у розмірі 913 940 грн 00 коп.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 9897 грн 80 коп.

Не погоджуючись із указаним рішенням приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов А.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрнутування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідачем 1 було встановлено належність права власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :05:002:0175 боржнику.

Зазначає, що після прийняття Міністерством юстиції України рішення у формі наказу №1589/5 від 28 травня 2019 року право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :05:002:0175 в силу закону належить боржнику Мельнічуку В ОСОБА_6 на, що суд першої інстанції не звернув уваги.

Вважає, що підстава позивача щодо визнання правочину (електронних торгів) недійсними є голослівною, необгрунтованою та недоведеною у зв`язку з чим позовна вимога про визнання правочину (електронних торгів) недійсним підлягає залишенню без задоволення. Разом з цим, суд першої інстанції, належним чином не дослідивши всі обставини справи, ухвалив незаконне та необгрунтоване рішення.

Звертає увагу, що позовна вимога про застосування наслідків недійсності правочину шляхом відшкодування збитків, завданих позивачу у зв`язку із вчиненням недійсного правочину є похідною від позовної вимоги про визнання правочину (електронних торгів) недійсним, а відтак підлягає залишенню без задоволення у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю основної вимоги.

Також вказує, що позивач жодним чином не вказує та не обгрунтовує, в чому полягає безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача 1 та завданими позивачу збитками.

Звертає увагу, що як випливає із змісту позовної заяви, позивач не зміг виконати взятих на себе зобов`язань за попереднім договором-купівлі продажу земельної ділянки від 23 жовтня 2019 року, оскільки приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В. винесено постанову від 28 жовтня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою приватний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Наголошує на тому, що при видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів нотаріус не повинен перевіряти факт належності нерухомого майна колишньому власнику, правовстановлюючі документи, сімейний стан набувача нерухомого майна та вимагати згоду іншого з подружжя набувача нерухомого майна на видачу цього свідоцтва, оскільки нотаріус посвідчує безспірний факт, а не правочин.

Зазначає, що кошти передані на виконання правочину не є збитками і такі кошти необхідно стягувати на підставі статті 216 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, 513 940 гривень можна відразу віднімати від заявлених позовних вимог, оскільки вони ніяким чином не можуть бути пов`язані зі збитками.

Також вважає безпідставними вимоги позову щодо стягнення з відповідача збитків, які були понесені позивачем згідно з укладеними ним попередніми договорами.

Вважає, що 23 жовтня 2019 року між позивачем ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , був укладений фіктивний попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. Позивач уклав цей фіктивний договір ще до того, як звернувся до нотаріуса з заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку, тобто не будучи власником земельної ділянки, а тому укладення правочину на таких умовах ніяк не може свідчити про розумність дій ОСОБА_7

31 жовтня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_1 , в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що аргументи, викладені в апеляційній сказі, не спростовують наявності підстав для визнання електронних торгів недійсними, як правочину, вчиненого під впливом обману.

Вважає помилковими твердження приватного виконавця, що реєстраційний запис про право власності матері боржника на земельну ділянку, був скасований наказом Міністерства юстиції України, а отже право власності на земельну ділянку начебто автоматично повернулось до боржника - ОСОБА_2 , оскільки таке твердження виконавця є помилковим, так як земельна ділянка була подарована матері боржника на підставі договору купівлі-продажу, який не був визнаний судом недійсним.

Зазначає, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку припинилося ще в 2012 році, з моменту укладання договору дарування. А скасування запису про державну реєстрацію права власності за матір`ю боржника не скасувало її право власності, яке випливає з чинного договору, і тим паче не повернуло право власності на неї боржнику, про що однозначно свідчить судова практика.

Звертає увагу, що земельна ділянка була придбана позивачем під впливом обману, що дає підстави для визнання електронних торгів недійсними відповідно до ст. 230 ЦК України.

Наголошує на тому, що приватний виконавець був зобов`язаний встановити належність земельної ділянки боржнику на праві приватної власності та документально підтвердити таку належність з використанням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який є єдиним джерелом, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна. Приватний виконавець перевірив реєстр та дізнався про те, що в ньому відсутні відомості про ОСОБА_2 , як про власника земельної ділянки, а тому виконавець був зобов`язаний звернутися до суду, однак цього не зробив, а незаконно продав земельну ділянку, зазначивши, що її власником є боржник.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Маляр С.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов А.В. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ДП "Сетам" - адвокат Вітко О.Ю. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Спасібухова О.Л. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 19, Т.6), клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що позивачу ОСОБА_1 було відчужене нерухоме майно, яке на час проведення електронних торгів не належало боржнику, а тому як наслідок покупець не зміг реалізувати своє право на придбану земельну ділянку, в тому числі уклавши попередній договір купівлі-продажу відчужити її ОСОБА_8 .

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з урахуванням такого.

Так, матеріалами справи встановлено, що 28 січня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов Публічного акціонерного товариства "Інг Банк Україна" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Інг Банк Україна" заборгованість за договором іпотечного кредиту від 7 липня 2008 року в сумі 165 138,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 1 лютого 2013 року складає 1 319 950 грн 27 коп., пеню в розмірі 8 186 грн 86 коп., та судовий збір в розмірі 3 441 грн (а.с.88-91).

29 травня 2015 року постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Урбаном Д.Д. розглянута заява стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 755/2115/13-ц, що виданий 20 березня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості в сумі 1 331 578 грн 13 коп., відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа за № 47701409. Боржником зазначений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувачем ПАТ "ІНГ Банк Україна" (а.с.92 том 1).

1 серпня 2018 року постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Макаренком С.В., повернуто стягувачу виконавчий лист №755/2115/13-ц, виданий 20 березня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме за заявою стягувача про повернення йому виконавчого документа (а.с. 94-95 том 1).

1 серпня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. (відповідачем у цій справі), розглянуто заяву представника ПАТ "ІНГ Банк України" Мирошніченко І.В. від 1 серпня 2018 року, відкрито виконавче провадження за НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №755/2115/13-ц, виданого 20 березня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Інг Банк Україна" заборгованості за договором іпотечного кредиту від 7 липня 2008 року в сумі 165 138,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 1 лютого 2013 року складає 1 319 950 грн 27 коп., пеню в розмірі 8 186 грн 86 коп., та судовий збір в розмірі 3 441 грн (а.с. 101- 102).

2 серпня 2018 року приватним виконавцем здійснено запит за № 400-НОМЕР_5/18 до Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Регінального сервісного центру МВС у м. Києві, Головного управління з Держпраці у Київській області про надання вичерпної інфоромації про наявність будь якого майна та реєстрацію його місця знаходження, що зареєстровано за боржником ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.103-104 том 1).

14 серпня 2018 року за № 32-10-0.222-12802/2-18 на вимогу приватного виконавця із Головного управління Держгеокадастру у Київській області надійшов лист про те, що за наявною інформацією, відповідно до даних НКС (Національна кадастрова система) відомості щодо реєстрації земельних ділянок в межах Київської області за фізичною особою, яка зазначена у запиті ОСОБА_2 вказані наступні земельні ділянки за кадастровими номерами: :28:168:0456; :05:002:0176; :05:002:0175.

3 вересня 2018 року за № 8-10-0.222-13540/2 на вимогу приватного виконавця Іванова А.В. Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області направлений лист, у якому зазначено, що за наявною інформацією у місцевому фонді документації із землеустрою Відділу у Броварському районі документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок з кадастровими номерами :05:002:0176; :05:002:0175 не виявлена.

В архіві Відділу у Броварському районі наявний другий примірник державного акта на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0175 серії ЯИ № 394243, другий примірник державного акта на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0176 не виявлено (а.с. 109 том 1).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку наданого на заяву ОСОБА_9 (дата формування ІНФОРМАЦІЯ_2 ) земельна ділянка за кадастровим номером :05:002:0175, за адресою Київська область, Броварський район, с.Рожни, площею 0,1009 га, належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.96-100 том 1).

Як вбачаєтья із заявки про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо обтяження речового права) від 8 жовтня 2018 року приватним виконавцем Івановим В.А. внесені відомості про власника земельної ділянки за кадастровим номером :05:002:0175, площею 0,1009 га, яким указано ОСОБА_2 (а.с. 74-75 том 3).

8 жовтня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов А.В. наклав арешт на земельну ділянку площею 0, 1009 га, кадастровим номером :05:002:0175, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, с. Рожни, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 1 464 320 грн 37 коп. (а.с. 110-111 том 1).

13 лютого 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Івановим А.В. описано та накладено арешт на майно, а саме на земельну ділянку площею 0,1009 га, кадастровий номер :05:002:0175, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, с. Рожни, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, як такої, що належить боржнику ОСОБА_2 Земельна ділянка розташована між вулицею Лісова, яка знаходиться у садівничому товаристві "Ландиш", та вулицею Заліська Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області та знаходиться поряд із національним природнім парком "Залісся" (а.с.115-118 том 1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 157192071, дата, час формування 21 лютого 2019 року, на запит приватного виконавця Іванова А.В. отримана інформація про те, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0175, що знаходиться за адресою Київська область, Броварський район, с. Рожни, площею 0,1009 га зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі договору дарування земельної ділянки укладеного 20 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3364 (а.с. 112-114 том 1).

Приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Іванову А.В. станом на 21 лютого 2019 року із витребуваної та отриманої ним Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 157192071, дата, час формування 21 лютого 2019 року, стало відомо про те, що земельна ділянка за кадастровим номером :05:002:0175, що знаходиться за адресою Київська область, Броварський район, с. Рожни, площею 0,1009 га була зареєстрована за ОСОБА_10 на підставі договору дарування земельної ділянки від 20 листопада 2012 року.

26 березня 2019 року представником АТ "ІНГ БАНК Україна", як стягувачем за виконавчим провадженням, до Міністрества юстиції України була подана скарга на дії державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Зарубіної М.Г. (а.с. 121-127 том 1).

28 травня 2019 року наказом № 1589/5 Міністерства юстиції України скаргу ОСОБА_11 в інтересах АТ "ІНГ Банк України" від 26 березня 2019 року задоволено у повному обсязі. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 лютого 2019 року № 45605344, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Зарубіною М.Г. (а.с. 128 том 1).

21 червня 2019 року за № 979 -НОМЕР_5/18 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А.В. направлено до ДП "Сетам" заявку на реалізацію арештованого майна ВП № НОМЕР_5 (а.с. 129-130). Ринкова вартість земельної ділянки складає 367 100 грн. У заявці зазначено боржником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про майно: земельна ділянка, правовий режим - право власності, площа 0,1009 га; місце розташування Київська область, Броварський район, с. Рожни, кадастровий номер :05:002:0175. Відомості про ареш нерухомого майна: постанова про арешт майна боржника № НОМЕР_5 від 8 жовтня 2018 року, видана приватним виконавцем Івановим Андрієм Валерійовичем, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 28289988 ( спеціальний розділ) від 8 жовтня 2018 року.

Згідно Акта № НОМЕР_5/19-1 про проведені електронні торги від 19 вересня 2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. при примусовому виконанні в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва №755/2115/13-ц від 20 березня 2015 року, відповідно до якого суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Інг Банк Україна" заборгованість за Договором іпотечного кредиту від 7 липня 2008 року в сумі 165 138,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 1 лютого 2013 року складає 1 319 950 грн 27 коп., пеню в розмірі 8 186 грн 86 коп. та судовий збір в розмірі 3 441 грн, складено даний акт про проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна боржника, а саме: земельної ділянки площею 0,1009 га, кадастровий номер :05:002:0175, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни, цільове призначення якої для ведення індивідуального садівництва, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 394243, виданого Управлінням Держкомзему у Броварському районі 5 липня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3788 від 11 липня 2008 року, зареєстрованого 1 квітня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 75, яке було зареєстровано 27 серпня 2019 року Державним підприємством "Сетам" шляхом проведення електронних торгів за адресою: АДРЕСА_2 на підставі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за № 2831/5 (лот № 368000) (а.с. 133-134 том 1).

Згідно протоколу від 27 серпня 2019 року № 428210, переможцем торгів став ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , серія та номер документа, що посвідчує особу: ТТ №041111, адреса: АДРЕСА_3 ).

В Акті також зазначено, що на рахунок приватного виконавця 4 вересня 2019 року від ОСОБА_1 надійшли кошти своєчасно та в повному обсязі згідно протоколу від 27 серпня 2019 року № 428210 в сумі 244 121 грн 50 коп. без ПДВ. Сума сплаченого гарантійного внеску становила 12 848 грн 50 коп. без ПДВ (а.с.9).

Згідно платіжного доручення № 1 від 4 вересня 2019 року ОСОБА_1 перерахував кошти за придбання на Сетам протокол № 428210 від 27 серпня 2019 року, лот №368000, ЄДРВП № НОМЕР_5, переможець ОСОБА_1 суму в розмірі 244 121 грн 50 коп. (а.с. 238 том 1).

23 жовтня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_8 був укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук Ольгою Сергіївною.

Відповідно до п. 1 попереднього договору, за цим попереднім договором сторони зобов`язалися протягом строку і на умовах, встановлених цим попереднім договором, укласти в майбутньому до 1 листопада 2019 року договір купівлі - продажу, за яким сторона - 1- ОСОБА_1 буде виступати продавцем, а сторона - 2 - покупцем земельної ділянки площею 0,1009 га (цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва; кадастровий номер - :05:002:0175), яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, село Рожни.

Згідно з п. 1.1. попереднього договору зазначено, що ОСОБА_1 внаслідок перемоги на електронних торгах з реалізації арештованого майна отримав акт про проведені електронні торги № НОМЕР_5/19-1 від 19 вересня 2019 року, на підставі якого зобов`язується зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку та укласти із ОСОБА_8 договір купівлі- продажу земельної ділянки в порядку та на умовах, передбачених цим попереднім договором.

Крім того, в п. 2.1.1. попереднього договору вказано, що сторона - 1 зобов`язується з моменту укладення цього попереднього договору до моменту укладення основного договору зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку на підставі акта про проведені електронні торги № НОМЕР_5/19-1 від 19 вересня 2019 року.

Позивач мав укласти основний договір купівлі-продажу земельної ділянки до 1 листопада 2019 року.

При цьому, як стверджує позивач, під час визначення такого строку він виходив з того, що земельна ділянка була продана йому законно, з огляду на що він був впевнений в можливості виконати обов`язок передбачений п. 2.1.1. попереднього договору.

Згідно з п. 3.1. попереднього договору, з метою забезпечення виконання стороною - 2 зобов`язання щодо укладення основного договору, сторона - 2, протягом двох банківських днів з моменту укладання цього попереднього договору, сплачує на користь сторони - 1 гарантійний платіж у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп. на рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ "РВС БАНК", МФО 339072.

Попереднім договором обумовлено, що у разі, якщо основний договір буде укладений, гарантійний платіж буде зарахований стороною - 1 в ціну земельної ділянки, зазначену в п. 1.2. цього попереднього договору.

24 жовтня 2019 року позивач отримав на свій банківський рахунок від ОСОБА_8 суму гарантійного платежу за попереднім договором у розмірі 100000 гривень, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку з АТ "РВС БАНК".

Однак із матеріалів справи слідує, що позивач у цій справі не зміг зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку.

28 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у якій нотаріус зазначила, що розглянувши звернення ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, встановила, що відповідно до відомостей, які станом на 28 листопада 2019 року містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, щодо боржника відкрито декілька виконавчих проваджень.

В обгрунтування відмови у чвиненні нотаріальної дії нотаріусом було зазначено, що згідно з вимогами ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження", пунктів 14 та 15 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 року № 512/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5, з наступними змінами та доповненнями, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем або приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

У АСВП відсутні відомості про об`єднання виконавчих проваджень, а в Акті міститься посилання тільки на одне з виконавчих проваджень, що свідчить (на переконання нотаріуса) про порушення вимог законодавства.

Надалі, нотаріус зазначає, що з Акта вбачається, що предметом електронних торгів була земельна ділянка для ведення індивідуального садівництва площею 0,1009 га, кадастровий номер :05:002:0175, місце розташування якої: Київська область, Броварський район, с. Рожни.

В Акті зазначено, що земельна ділянка належить боржнику на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯИ № 394243, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 1 квітня 2010 року за №75.

У той же час, згідно із відомостями, що містяться у Витязі з Державного земельного кадастру від 28 жовтня 2019 року номер НВ-019, державна реєстрація земельної ділянки, що була предметом електронних торгів, здійснена 7 квітня 2016 року, інформація про реєстрацію права власності на неї за будь якою особою та видачу правоустановлюючого документа відсутня.

З огляду на відсутність у Державному земельному кадастрі інформації про власника земельної ділянки та про документ, що посвідчує право, нотаріус дійшла висновку про недійсність права власності боржника ОСОБА_2 на земельну ділянку, що була предметом електронних торгів.

До матеріалів справи було додано роздруківку із автоматизованої системи виконавчих проваджень результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 28 жовтня 2019 року, 09:22.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 28 жовтня 2019 року номер НВ-019, державна реєстрація земельної ділянки здійснена 7 квітня 2016 року, інформація про реєстрацію права власності на неї за будь якою особою та видача правоустановлюючого документа відсутня.

Оскільки, позивач не зареєстрував своє право на спірну земельну ділянку, тому, як було передбачено п. 4.2. попереднього договору, у випадку не укладення основного договору в строки і на умовах, визначених цим попереднім договором, а також у випадку не укладення основного договору через відмову сторони - 2 з підстав, визначених п. 2.3 цього попереднього договору, сторона - 1 повинна повернути стороні - 2 сплачений останньою гарантійний платіж у строк, зазначений в п. 3.2 цього попереднього договору, а також у цей же строк додатково сплатити стороні - 2 штрафний платіж у розмірі гарантійного платежу, передбаченого п. 3.1. цього попереднього договору. Сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення цього штрафу буде становити три роки.

2 листопада 2019 року позивач отримав вимогу про повернення гарантійного платежу та сплату штрафного платежу за попереднім договором від ОСОБА_8

5 листопада 2019 року позивач повернув ОСОБА_8 гарантійний платіж та сплатив додатково штрафний платіж за попереднім договором, що підтверджено копією платіжного доручення № 27 від 5 листопада 2019 року на суму 200000 гривень.

В обгрунтування розміру збитків позивач наводить розрахунок, відповідно до якого заявлена ним до стягнення сума складається із 244121,50 гривень коштів, сплачених приватному виконавцю + 12848,50 гривень сплаченого гарантійного внеску за недійсними торгами, 200000 гривень збитків, понесених через те, що договір купівлі-продажу не був укладений, що разом складає 456970 гривень. Відповідну суму збитків позивач просить стягнути у подвійному розмірі на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, а саме в сумі 913940 грн.

Матеріалами справи також встановлено, що у березні 2021 року представником ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_2 було подано заяву про залучення третьої особи, в якій заявник просив залучити ОСОБА_2 , як третьоїособибез самостійних вимог на предмет спору у справі № 361/8962/19 на стороні позивача.

Свою заяву обґрунтовував тим, що в даній справі позивач просить визнати недійсними електронні торги, організовані ДП "СЕТАМ", на яких реалізовано земельну ділянку площею 0,1009 га, кадастровий номер::05:002:0175, що знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р- н, с. Рожни.

Вказана земельна ділянка реалізована в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5, яке відкрито на виконання рішення Дніпровського районного суду від 28січня 2014 року, яким з ОСОБА_2 стягнуто на корить АТ "ІНГ БАНК Україна"заборгованість за договором іпотечного кредиту та вступило в законну силу 24 червня 2014 року.

У заяві зазначено, що вказана земельна ділянка не перебувала у власності ОСОБА_2 , а належала ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 20 листопада 2012 року, яка не є особою, яка повинна своїм майном відповідати за зобов`язаннями боржника.

Попри це приватний виконавець Іванов Андрій Валерійович в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 наклав арешт та реалізував земельну ділянку, яка на той момент належала ОСОБА_10 , зазначивши у заявці на реалізацію арештованого майна (на підставі якої була внесена інформація про лот на сайт ДП "СЕТАМ") недостовірні відомості про те, що земельна ділянка начебто належить на праві приватної власності боржнику - ОСОБА_2 .

ОСОБА_10 в порядку ст. 53 ЦПК України звернулася до суду із заявою про залучення її в якості третьої особи, оскільки прийняття рішення по справі № 361/8962/19 безпосередньо впливає на її права та обов`язки як власника земельної ділянки, неправомірно відчуженої за оспорюваним правочином.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі.

До суду першої інстанції було подано заяву про те, що єдиним спадкоємцем померлої є її син ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_3 має бути залучений до участі у справі в якості третьої особи, оскільки судовий спір стосується земельної ділянки, на яку він має право, як спадкоємець ОСОБА_10 (власника земельної ділянки), та рішення суду у даній справі безпосередньо впливатиме на його права і обов`язки.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року було задоволено заяву та залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 а.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо недоведеності підстав для визнання недійсними електронних торгів колегія апеляційного суду визнала їх обгрунтованими з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів.

Відповідна судова практика є усталеною. Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду ще у постанові від 5 червня 2018 року у справі №910/856/17 (провадження № 12-128гс18).

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Отже, правова природа продажу майна з електронних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі положень цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо дотримання визначених правил про процедуру, порядок проведення торгів.

Безпосередньо у цьому позові як підставу для визнання недійсними електронних торгів з продажу виконавцем майна боржника, позивач, як покупець відповідного майна указує ст. 230 ЦК України.

Відповідною нормою передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Положеннями ч. 2 наведеної статті також передбачено, що сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні відомостей, надання підроблених документів і т. п.); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які він повинен був зробити (зокрема, умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення і т. п.).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2022 року у справі № 760/21633/15 (провадження № 61-4464св21) зазначено, що "обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. Подібні висновки викладені у поставах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц (провадження № 61-34575св18, від 20 січня 2021 року у справі № 522/24005/17 (провадження № 5213св20)".

При цьому, підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

Відповідна судова практика з розгляду аналогічних справ також є усталеною (див постанова Верховного Суду від 14 лютого2024 року у справі №202/11928/14-ц (провадження № 61-5929св 23)).

Так, позивач у цій справі в обгрунтування наявності в діях відповідача ознак обману зазначив наступне. При складанні заявки на реалізацію арештованого майна, відповідач з метою перевірки наявності (відсутності) чинних обтяжень земельної ділянки, мав отримати Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В свою чергу вказана інформаційна довідка не містила відомостей про власника земельної ділянки, а отже відповідач достеменно знав про цю обставину, однак передав заявку з неправдивими відомостями до ДП "СЕТАМ". В акті проведених електронних торгів від 19 вересня 2019 року № НОМЕР_5/19-1, відповідач усвідомлюючи, що боржник по виконавчому провадженню ( ОСОБА_2 ) не є власником земельної ділянки зазначив, щоземельна ділянка належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

З урахуванням наведеного, на переконання позивача, відповідач здійснюючи відчуження спірної земельної ділянки ініціював питання про її реалізацію на електронних торгах усвідомлюючи, що вона не належить боржнику по виконавчому провадженню. Відповідний обман відповідача, як стверджує позивач, призвів до деформації волі позивача під час прийняття ним рішення про купівлю спірної земельної ділянки. Умисел відповідача позивач доводить саме матеріальною зацікавленістю відповідача.

Однак з висновком суду першої інстанції про доведеність таких вимог колегія апеляційного суду погодитись не може з огляду на наступне.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу судів на висновки ВП ВС стосовно того, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження відповідно до ст. 3 наведеного Закону віднесено до загальних засад державної реєстрації прав.

Відтак, наявність у відповідному реєстрі відомостей щодо реєстрації прав на спірний об`єкт за певною особою є визнанням і підтвердженням державою фактів набуття речових прав на нерухоме майно, що є обов`язковим для врахування виконавцем під час здійснення ним своїх повноважень.

В той же час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до ч. 4 наведеної статті Закону (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Зокрема до 1 січня 2013 року право власності на землю підтверджувалося державним актом на право власності на земельну ділянку, а право користування - державним актом на право постійного користування землею. Відповідні державні акти і сьогодні визнаються державою, а тому здійснення їх обміну не передбачено, оскільки

згідно з пунктом 10 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон) визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок про те, що при розгляді питання стосовно визначення документів, якими посвідчуються речові права на земельну ділянки, поряд із законодавством з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно необхідно керуватися положеннями спеціального законодавства у сфері земельних відносин. Для одержання у власність земельної ділянки до 2013 року, яка є нерухомим майном, недостатньо було лише факту укладення договору дарування, для виникнення такого права обдаровуваний повинен був одержати документ, що посвідчує право власності - державний акт, та здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Отже, до 1 січня 2013 року обов`язково здійснювалась реєстрація право власності на земельні ділянки.

Як убачається із обставин цієї справи, відповідач, як приватний виконавець, на якого покладено зобов`язання щодо виконання судового рішення про стягнення грошових коштів з боржника на користь стягувача за виконавчим документом, вчинив ряд дій щодо встановлення наявності майна у боржника за виконавчим документом, а саме у ОСОБА_2 . Головним Управлінням Держгеокадастру у Київській області у відповідь на запит №474- НОМЕР_5/18 від 02.08.2018 направлено лист №32-10-0.222-12802/2-18 від 14.08.2018. Відповідно до зазначеної у листі №32-10-0.222-12802/2-18 від 14.08.2018 інформації, згідно із даними Національної кадастрової системи, за боржником зареєстровано ряд земельних ділянок, в тому числі і земельна ділянка із кадастровим номером: -.05:002:0175. Приватним виконавцем отримано витяг з Державного земельного кадастру НВ-018 від 27.08.2018, відповідно до якого за боржником зареєстровано право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :05:002:0175 Також, приватним виконавцем наголошено, що право власності на земельну ділянку під кадастровим номером :05:002:0175 було зареєстровано управлінням Держгеокадастру у Броварському районі Київської області за ОСОБА_2 07.04.2016, тобто через чотири роки після укладення договору дарування від 20 листопада 2012 року із ОСОБА_10 .

Відповідний витяг було додано до справи в суді першої інстанції (а.с. 96-100, Т.1).

Головним Управлінням Держгеокадастру у Київській області у відповідь на запит від 27.08.2018 направлено лист №8-10-0.222-13540/2-18 від 03.09.2018. Відповідно до інформації, зазначеної у листі №8-10-0.222-13540/2-18 від 03.09.2018 в архіві Відділу у Броварському районі наявний другий примірник державного акта на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :05:002:0175 серії ЯИ №394243, копію якого додано у якості додатку до листа.

З огляду на перелічені документи, які були здобуті приватним виконавцем у межах його компетенції, у приватного виконавця не було підстав ставити під сумнів відомості, які підтверджували наявність у боржника права власності на спірну земельну ділянку.

Відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

Відповідно до ст. 2 цього Закону Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, зокрема при регулюванні земельних відносин.

Після встановлення наявності у власності боржника земельної ділянки приватним виконавцем було винесено постанову від 08.10.2018 про арешт майна боржника, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №28289988 від 08.10.2018 про накладення арешту на спірну земельну ділянку, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав. Також приватним виконавцем було винесено постанову від 13.02.2019 про опис та арешт майна боржника, якою описано земельну ділянку та передано її на відповідальне зберігання. Копія постанови наявна у матеріалах справи.

Після наведених подій, а саме 14.02.2019 ОСОБА_10 (матір боржника) звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Броварської міської ради Зарубіної М.Г. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 32684768 для проведення державної реєстрації прав на спірну земельну ділянку. У якості документу, що підтверджує право власності ОСОБА_10 до заяви було додано копію договору дарування від 20.11.2012 за №3364. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Броварської міської ради Зарубіної М.Г. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45605344 від 20.02.2019 року та внесено запис про право власності №30366578, відповідно до якого право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_10 .

Відповідно до частини 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Під час перевірки майнового стану боржника приватним виконавцем було отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №157192071 від 21.02.2019.

Положенням ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції, яка діяла станом з 04.02.2019 року, було передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідною нормою скористався стягувач за виконавчим провадженням та звернувся до Міністерства юстиції України із скаргою від 23.03.2019 на дії державного реєстратора. За результатом розгляду відповідної скарги стягувача від 26.03.2019 Міністерством юстиції України було прийнято рішення у формі наказу №1589/5 від 28.05.2019 про задоволення скарги та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу з індексним номером 45605344 від 20.02.2019).

Доказів скасування наведеного наказу Міністерства юстиції України, чи втрати його чинності матеріали справи не містять.

Відтак, приватний виконавець вчинив дії щодо розшуку майна боржника, встановив на підставі правовстановлювального документу та відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку наявність у боржника права на спірну земельну ділянку, які були набуті боржником на підставі державного акта. Приватним виконавцем також було встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження були внесені відомості щодо наявності права власності на спірну земельну ділянку за іншою особою на підставі договору дарування, проте рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку на підставі договору дарування за ОСОБА_10 було скасовано.

Ураховуючи відповідні обставини колегія апеляційного суду погоджується із доводами апеляційної скарги приватного виконавця про те, що у нього були відсутні підстави вважати, що спірна земельна ділянка належить ОСОБА_10 , а не боржнику ОСОБА_2 .

Сам факт відсутності у Інформаційній довідці з Державного реєстру прав на нерухоме майно та у витязі з Державного земельного кадастру від 28.10.2019 відомостей про власника земельної ділянки не свідчить про те, що боржник втратив право власності, яке було за ним зареєстровано на підставі державного акта на право власності на землю. Відсутність будь-якої інформації про власника земельної ділянки у відповідних реєстрах є наслідком скасування записів на підставі наказу Мінюста від 28.05.2019 за №1589/5, яким було лише скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.02.2019 №45605344, а саме щодо набуття права на землю за ОСОБА_10 , проте питання щодо відновлення попереднього права власності чи набуття цього права за іншими особами у наказі Мінюста не вирішувалось.

Як убачається із змісту наявної у справі постанови приватного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 28.10.2019, відповідна постанова була обгрунтована саме відсутністю інформації про власника земельної ділянки у Державному земельному кадастрі після винесення Міністерством юстиції України наказу №1589/5 від 28.05.2019 про задоволення скарги стягувача та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Разом з тим, відповідно до підпункту а) пункту 2) частини 6 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про касування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги.

Відповідно до частини 7 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення, передбачене підпунктом "а" пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня після прийняття рішення шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації - та сплата адміністративного збору не вимагаються.

Відповідно до пункту 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141, внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записипро речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Відповідно до пункту 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 16.10.2011 у разі коли в Державному реєстрі прав відсутні записи про речові права, їх обтяження, що підлягають автоматичному поновленню, та відомості про такі речові права, їх обтяження, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, містяться у реєстрах (кадастрах), поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором шляхом внесення з відповідних реєстрів (кадастрів) відомостей про такі права, обтяження, передбачених пунктами 30-32 цього Порядку.

З аналізу вищенаведених норм Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з урахуванням того, що празо власності на земельну ділянку із кадастровим номером :05:002:0175 виникло у боржника 05.07.2010 (дата видачі Акта ЯИ №1394243), тобто до 01.01.2013, після прийняття Міністерством юстиції України рішення у формі наказу №1589/5 від 28.05.2019 записи підлягають поновленню в порядку встановленому пунктом 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення з відповідних реєстрів (кадастрів) відомостей про такі права, обтяження.

Не можна також погодитись із запереченнями позивача та третьої особи про те, що сам факт наявності договороу дарування від 20.11.2012 спірної земельної ділянки свідчить про перехід права власності на спірну земельну ділянку від боржника ОСОБА_2 до його матері ОСОБА_10 з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 726/513/20-ц було зроблено висновок про те, що для одержання у власність земельної ділянки до 01.01.2013, яка є нерухомим майном, недостатньо було лише факту укладення договору дарування, для виникнення такого права обдаровуваний повинен був здійснити державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку.

У наведеній постанові Верховним Судом проведено аналіз норм права, які регулюють перехід права власності на земельну ділянку за договором дарування та спеціального закону, що регулює земельні правовідносини.

Згідно з приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачало обов`язкове подання для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення таких прав, та визначало приблизний (майже виключний) перелік таких документів.

Водночас при розгляді питання щодо визначення документів, якими посвідчуються речові права на земельну ділянки, поряд із законодавством з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно необхідно керуватися положеннями спеціального законодавства у сфері земельних відносин.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Отже законодавець встановлює для землі, як особливого об`єкту цивільних прав, не тільки порядок набуття та припинення прав, а також порядок реєстрації таких прав.

Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.

Згідно зі статтею 125 ЗК України, тут і далі у редакції від 7 листопада 2012 року (чинній на момент укладення договору дарування від 20 листопада 2012 року), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини першої, пункту а) частини другої статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

Отже, сама по собі реєстрація договору дарування, здійснена 20 листопада 2012 року приватним нотаріусом у Державному реєстрі правочинів, не підтверджувала виникнення права власності на земельну ділянку, а тільки містила інформацію про правочин, оскільки згідно із частинами другою, шостою Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 671, який втратив чинність 1 січня 2013 року, Державний реєстр правочинів - єдина комп`ютерна база даних, яка містить інформацію про правочини, що підлягають державній реєстрації, забезпечує її зберігання, видачу та захист від несанкціонованого доступу. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

З огляду на наведене, наявність договору дарування земельної ділянки без факту реєстрації цього права не було абсолютним доказом набуття права власності матері боржника на спірну земельну ділянку, та доказом, який приватний виконавець мав обов`язково враховувати. Реєстрація права власності за матір`ю боржника від 20.02.2019 також не може бути обов`язковою для приватного виконавця, оскільки така реєстрація була скасована як незаконно проведена.

З урахуванням наведеного колегія апеляційного суду погоджується із доводами апеляційної скарги про помилкове застосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у справі № 904/10673/16 та у постанові від 26 червня 2019 року у справі №258/1725/15 ц, які зроблені щодо інших обставин, та не застосовано до спірних правовідносин висновків Верховного Суду за аналогічних обставни, що були викладені у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 726/513/20-ц.

Сам приватний виконавець не є суб`єктом, який має оспорювати, доводити чи визнавати набуття права власності на підставі відповідного правочину щодо переходу права власності на земельну ділянку, право на яке не зареєстроване, тобто не пройшло процедури визнання та засвідчення державою такого права. Приватний виконавець має використовувати інформацію щодо зареєстрованих речових прав. В той же час, особа, яка вважає себе власником спірного майна, не позбавлена права звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Згідно з ч.1 ст. 4 статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень", судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Як убачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, у вересні 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області було відкрито провадження у справі №361/6309/19 за позовом АТ`ІНГ БанкУкраїна" до ОСОБА_2 , ОСОБА_10 про визнання договору дарування недійсним. У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_10 адвокат Спасібухова О.Л. заявила клопотання про прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_10 до АТ "ІНГ Банк Україна", ОСОБА_4 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В., треті особи: ОСОБА_1, Державне підприємство "СЕТАМ", про визнання права власності на земельні ділянки. Просила прийняти зустрічний позов та об`єднати його із первісними позовними вимогами.

Як убачається із змісту ухвали від 27.11.2019 предметом спору зустрічного позову були земельні ділянки з кадастровими номерами :05:002:0175 та :05:002:0176. Відповідною ухвалою зокрема було частково задоволено заяву про забезпечення позову ОСОБА_10 , якою були зупинені електронні торги, які проводяться Державним підприємством "СЕТАМ", під лотом № 387530 з реалізації земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :05:002:0176, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни.

Питання щодо зупинення реалізації земельної ділянки, яка є предметом спору у цій справі, а саме з кадастровим номером :05:002:0175 не вирішувалось.

В подальшому постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 у справі №361/6309/19 ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2019 року було скасовано та у задоволенні заяви ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_10 про забезпечення зустрічного позову було відмовлено.

Ухвалою від 29.01.2020 у справі №361/6309/19 зустрічну позовну заяву ОСОБА_10 до Акціонерного товариства "ІНГ Банк Україна", ОСОБА_4, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича, треті особи: ОСОБА_1 , Державне підприємство "СЕТАМ", про визнання права власності на земельні ділянки, повернуто заявнику.

У лютому 2020 року ОСОБА_10 знову звернулась до суду із заявою про забезпечення її майбутнього позову до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванов А.В., ОСОБА_2 , треті особи Державне підприємство "Сетам", Акціонерне товариство "ІНГ Банк Україна", про визнання права власності на майно та зняття арешту, яка ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2020 у справі № 361/1084/20 була задоволена. Було зупинено продаж арештованого майна - земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :05:002:0176, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни.

Відповідна ухвала була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.01.2021.

В ухвалі Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2020 у справі № 361/1084/20 питання щодо зупинення реалізації земельної ділянки, яка є предметом спору у цій справі, а саме з кадастровим номером :05:002:0175 також не вирішувалось.

Крім того, у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває справа № 361/1408/20 за позовом ОСОБА_3 (правонаступника ОСОБА_10 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В., ОСОБА_2 , треті особи: Державне підприємство "Сетам", Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс", ОСОБА_14 про визнання права власності на майно та зняття арешту. Провадження у справі розпочато у березні 2020 року та не завершено на час розгляду цієї справи.

Усі перелічені судові провадження були ініційовані вже після проведення оспорюваних у цій справі торгів.

Отже, ні позивачем, ні іншими учасниками цього спору до матеріалів справи не додані судові рішення, якими було б визнано право власності на спірну земельну ділянку, а саме з кадастровим номером :05:002:0175, за ОСОБА_10 , чи за іншою (відмінною від боржника) особою на час проведення торгів. Також не надані рішення, якими зупинено було реалізацію спірної земельної ділянки на торгах.

Колегія апеляційного суду у цій справі також позбавлена процесуальних повноважень вирішення питання наявності чи відсутності права власності у третьої особи ОСОБА_10 , чи її правонаступника, оскільки такі вимоги не були предметом цього спору, тобто виходять за межі вимог позову. А наведені позивачем і третьою особою обставини не є беззаперечними, такими, що не підлягають доказуванню, на підставі яких суд у цій справі міг би встановити відсутність у боржника права власності на спірну земельну ділянку.

Не можна також погодитись із запереченнями третьої особи про те, що приватний виконавець перевіривши реєстр та дізнавшись про те, що в ньому відсутні відомості про ОСОБА_2 як про власника земельної ділянки, був зобов`язаний звернутися до суду, однак цього не зробив, а незаконно продав земельну ділянку, зазначивши, що її власником є боржник.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження"). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Яу убачається із матеріалів справи виконавцем було встановлено зареєстроване право боржника на спірну земельну ділянку, тому підстав для звернення до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно не було.

Ураховуючи наведене, сам факт обізнаності приватного виконавця про наявність договору дарування спірної земельної ділянки боржником на користь його матері без реєстрації цього права за новим набувачем не свідчить про те, що обставини, якими керувався приватний виконавець, були недійсні. А саме, приватний виконавець правомірно використав наявну в реєстрі інформацію, відповідно до якої право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано на підставі державного акта саме за боржником. Відтак, підстав для висновку щодо наявності умислу у приватного виконавця на обман позивача, колегія апеляційного суду також не встановила.

Відповідно доводи позову, про те, що переможцю торгів було реалізовано майно, яке боржнику не належало, тобто недійсність такого права на час проведення торгів, є недоведеними.

У разі встановлення та визнання в судовому порядку набуття ОСОБА_10 права власності на спірну земельну ділянку, позивач не позбавлений буде права звернутись з вимогами про розірвання торгів.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення вимог позову ОСОБА_1 про визнання недійсними результатів електронних торгів, оскільки апеляційним судом встановлено, що приватним виконавецем, у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" вжито вичерпні заходи щодо перевірки майнового стану боржника та встановлення належності його відповідного майна, зокрема, із оскаржуваної земельної ділянки, та на виконання вимог Закону щодо виконання судового рішення, за наявності інформації про те, що спірна земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_2 , правомірно 21 червня 2019 року направлено до ДП "Сетам" заявку на реалізацію арештованого майна ВП № НОМЕР_5.

Більш того, як слідує з мотивів, якими обгрунтовано висновки у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 726/513/20-ц, отримавши у дар земельну ділянку у 2011 році, із заявою про здійснення державної реєстрації своїх прав набувач вирішив звернутися лише 12 березня 2020 року, тобто зі спливом 9 років. Невжиття особою, яка має зацікавленість у набутті цінного майна у власність, дій з реєстрації такого майна за ним, як за власником, протягом тривалого часу, а намагання вчинити такі лише після виникнення спору, не свідчить про добросовісність дій останнього.

Аналогічно у справі, яка є предметом цього спору, ОСОБА_10 отримавши у дар земельну ділянку у 2012 році, із заявою про здійснення державної реєстрації своїх прав набувач вирішила звернутися лише у лютому 2019 року, тобто зі спливом понад 6 років. Тому невжиття нею, як особою, яка має зацікавленість у набутті цінного майна у власність, дій з реєстрації такого майна за нею, як за власником, протягом тривалого часу, а намагання вчинити такі лише після виникнення спору, стали причиною виникнення спірної ситуації.

Колегія апеляційного суду погоджується із доводами третьої особи про те, що законодавством на час укладення договору дарування не були встановлені певні терміни, коли набувач має право зареєструвати своє речове право. Проте, відповідна бездіяльність призвела до ризиків.

Підстави для покладення наслідків таких ризиків на приватного виконавця є необгрунтовані.

Тобто, саме безіяльність обдаровуваного на спірну земельну ділянку перебуває у причинно наслідковому зв`язку із відповідними наслідками, а саме реалізації цього майна у рахунок погашення зобов`язань боржника, за яким було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку.

З огляду на наведене колегія апеляційного суду вважає висновок суду першої інстанції, яким визнано доведеними підстави для визнання торгів недійсними відповідно до ст. 230 ЦК України помилковими, оскільки обставини, які мають значення для справи і які суд першої інстанції визнав встановленими, були недоведені.

Відповідно відсутні підстави для стягнення збитків із приватного виконавця, які були нараховані позивачем на підставі ч. 2 ст. 230 ЦК України, відтак, є похідними від результату вирішення вимоги про визнання недійсними торгів.

Крім того, загальними положеннями про відшкодування збитків передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язкуз цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Матеріали справи не містять доказів оспорення третьою особою електронних торгів, на підставі яких відбулося набуття права власності безпосередньо позивачем у цій справі на спірну земельну ділянку, чи витребування у нього цієї ділянки. Матеріали справи також не містять доказів у підтвердження неправомірних дій приватного виконавця на час проведення спірних торгів.

За таких обставин, підстав для стягнення заявлених збитків саме з приватного виконавця за загальними правилами також не встановлено. У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції не надає оцінку щодо обгрунтованості кожної заявленої суми.

Доводів щодо наявності підстав для задоволення заявленого позову до другого відповідача - Державного підприємства "СЕТАМ" не зазначено.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 липня 2023 року підлягає скасуванню у відповідності до п.2 ч.1 ст.374, п. 2 ч.1 ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене підлягає відшкодуванню за рахунок позивача сплачений відповідачем за розгляд апеляційної скарги судовий збір у розмірі 14 861,40 грн, оплата якого підтверджується квитанцією від 12 вересня 2023 року та від 2 жовтня 2023 року (а.с. 8, 58, Т.5).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича судовий збір у розмірі 14 861 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят одну) грн 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба