КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року

справа № 759/15154/21

провадження № 22-ц/824/3281/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Савіцькій Д.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2023 року, постановлене під головуванням судді Дубас Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, їх розподіл та стягнення грошової компенсації за виконані будівельні роботи,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

На обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що починаючи з 01 січня 2020 року він разом з відповідачкою проживали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, при цьому шлюб уклали 25 квітня 2020 року. За час перебування у сімейних відносинах, за кошти позивача, 10 квітня 2020 року була придбана земельна ділянка, що розташована за адресою: с. Бобриця, Києво-Святошинський район, Київська область, площею 0,1200 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для введення індивідуального садівництва з кадастровим номером: :02:033:0002. Вказана земельна ділянка оформлена на ОСОБА_2 . Крім того, на спірній ділянці було побудовано будинок. Однак, у подальшому, рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Уважаючи, що таке майно є спільною сумісною власністю, позивач стверджує, що він має право на частину земельної ділянки та садового будинку.

На підставі вищевикладеного просив суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня по 24 квітня 2020 року;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку загальною площею 0, 1200 га, кадастровий номер :02:033:0002 з цільовим цризначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 109 000, 00 грн., яка згідно договору купівлі-продажу від 10 квітня 2020 року належить ОСОБА_2 .

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем та мешканцем АДРЕСА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки загальною площею 0, 1200 га, кадастровий номер :02:033:0002 з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 109 000,00 грн.

- визнати будівельні матеріали, обладнання та конструкції, що придбані та використані в споруді у вигляді будинку, який розташований: АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

- виділити ОСОБА_1 1/2 ідеальну частину будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних матеріалів, які становлять собою сукупність споруди у вигляді будинку, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 загальною вартістю 1 065 296,34 грн.

- стягнути з ОСОБА_2 на мою, ОСОБА_4 користь грошову компенсацію в розмірі 496 769, 50 грн., що становить 1/2 частину виконаних будівельних робіт у споруді у вигляді будинку, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 загальною вартістю 993 539,00 грн.

10 лютого 2022 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову та розміру позовних вимог, у якій, позивач. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня по 24 квітня 2020 року;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку загальною площею 0, 1200 га, кадастровий номер :02:033:0002 з цільовим цризначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 379 400, 00 грн, яка згідно договору купівлі-продажу від 10 квітня 2020 року належить ОСОБА_2 та згідно договору дарування від 21 серпня 2020 року належить ОСОБА_3 .

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем та мешканцем АДРЕСА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки загальною площею 0,1200 га, кадастровий номер :02:033:0002 з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 379 400, 00 грн.

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя садовий будинок, який розташований: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем та мешканцем АДРЕСА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину садового будинку, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 загальною вартістю 3 127 900, 00 грн., площею 275, 3 кв. м., який складається: "А" - садовий будинок, "а" - тераса, "а1"- тераса, ганок, балкон, балкон, №1 - свердловина, №2 - ворота, №3 - огорожа, №4 - хвіртка.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що факт спільного проживання як чоловіка ті жінки без реєстрації шлюбу сторін по справі з січня 2020 року підтверджується поясненнями свідків та 25 квітня 2020 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано 01 вересня 2020 року. Зазначає, що спірна земельна ділянка була придбана за кошти позивача, оскільки відповідач не мала такої фінансової можливості. Вважає, що земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана в період проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Зазначає, що твердження відповідача про те, що позивач не мав коштів для будівництва садового будинку є необґрунтованим та не відповідає дійсності. Доказів на підтвердження того, що мати відповідача, яка є пенсіонером, мала фінансову спроможність здійснити будівництво садового будинку вартістю більше 3 млн матеріали справи не містять.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що матеріали справи не містять інформації щодо заявлення позивачем клопотання про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача належним. Вказує про відсутність в матеріалах справи документів про встановлений за посадою оклад позивача, фактичний розмір його заробітної плати, а тому доводи ОСОБА_1 про рівень заробітної плати у розмірі 2500-3000 доларів США є безпідставними. Також вказує, що матеріали справи не містять доказів щодо виплати ЖБК «Діамант» позивачу суми коштів у розмірі 536400,00 грн та зберігання вказаних коштів на банківському рахунку. Факт продажу позивачем автомобіля у 2017 році також не дає підстав вважати, що отримані кошти були спрямовані на купівлю спірного майна у 2020 році.

Крім того, зазначає, що договір, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «БІК «ФІН БУД» має ознаки недійсного правочину, оскільки укладено особою, яка не є власником земельної ділянки. 28.08.2020 року було зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт та Реєстрі будівельної діяльності присвоєно відповідний номер. Отже, право на виконання будівельних робіт набуто лише 28.08.2020 року, в той час як за твердженням позивача у червні 2020 року було закінчено виконання будівельних робіт. Стверджує, що будівництво будинку почалось після припинення сторонами проживання сім`єю.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01 січня 2020 року по 24 квітня 2020 року. Крім того, ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі, оскільки спірне майно не перебуває у її власності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10 квітня 2020 року між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_5 (продавець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: с. Бобриця, Києво-Святошинський район, Київська область, площею 0,1200 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для введення індивідуального садівництва з кадастровим номером: :02:033:0002. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О. А., серія та номер: 2630, виданий 10 квітня 2020 року.

25 квітня 2020 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 квітня 2020 року, актовий запис № 289.

Відповідно до договору дарування від 21 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфоновою Т.А. за № 1495, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 спірну земельну ділянку.

На цій ділянці було збудовано та введено в експлуатацію садовий будинок, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС45, виданої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 17 вересня 2020 року.

Право власності на цей будинок зареєстровано 28 жовтня 2020 року за ОСОБА_3 .

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ), зареєстрований 25 квітня 2020 року Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 289.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як убачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами укладено 25 квітня 2020 року, отже саме з цієї дати, у разі придбання майна, таке майно можна вважати спільною сумісною власністю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Земельна ділянка, розташована за адресою: с. Бобриця, Києво-Святошинський район, Київська область, площею 0,1200 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для введення індивідуального садівництва з кадастровим номером: :02:033:0002, придбана відповідачем 10 квітня 2020 року, тобто до укладення шлюбу з позивачем, що виключає можливість уважати таке майно спільною сумісною власністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив встановлення факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2020 року.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свята, пересилання відповідних коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжя не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20, які судом першої інстанції взято до уваги.

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 суд касаційної інстанції вказав про те, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас, позивачем не надано ні до суду першої, ні до апеляційної інстанцій належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження проживання однією сім`єю чоловіка та жінки сторін без реєстрації шлюбу з січня 2020 року, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги.

Як вірно зазначено судом першої інстанції виписки з банківського рахунку позивача та наявність коштів на його депозитному рахунку не є підтвердженням здійснення будівництва спірного садового будинку за його кошти. Такі виписки лише підтверджують факт наявності у ОСОБА_1 певної грошової суми.

Наявність договору на виконання будівельно-оздоблювальних робіт індивідуального житлового будинку від 30 квітня 2020 року № 26/15 та додаток № 1 до цього Договору, з детальним найменуванням матеріалів, укладеного між позивачем та ТОВ «БІК «Фін Буд», не підтверджує факт вкладання коштів позивача у будівництво, не підтверджуються належними документами оплата таких робіт та купівля матеріалів. Відсутні будь-які бухгалтерські первинні документи та неможливо встановити ланцюг виконання будівельних робіт саме ТОВ «БІК» ФІН БУД» на замовлення позивача.

Доводи апелянта про те, що рівень його заробітної плати у розмірі, еквівалентному 2500-3000 доларів не підтверджені належними доказами та не свідчить про придбання ним спірного майна.

Посилання скаржника на те, що ним було продано у 2017 році автомобіль за 634350,00 грн також не свідчить про спрямування отриманих коштів від продажу майна на купівлю земельної ділянки у 2020 році та фінансування будівництва.

З огляду на зазначене, позов в частині вимог визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку та садовий будинок, а також визнання за позивачем право власності ідеальної частки спільної сумісної власності - задоволенню не підлягає.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що судом не було вирішено клопотання позивача про залучення ОСОБА_3 співвідповідачем в даній справі. Водночас, дана обставина не є визначальною для вирішення даного спору, оскільки позивачем не доведено факту спільного проживання із ОСОБА_2 та купівлю земельної ділянки і фінансування будівництва за власні кошти.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 березня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді