Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6738/23 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д.М.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Бузган А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/6738/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Борецький Володимир Володимирович

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.

встановив:

У травні 2023 року позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всього доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за минулий час, у розмірі 1/4 частини всього доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а саме з 05.04.2019 року до моменту подачі позову до суду.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що із 17.08.2011 року по 22.11.2018 року вони із відповідачем перебували у шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу син проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. При цьому ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у вихованні сина не приймає. Домовленості щодо способу виконання боржником свого обов`язку утримувати сина сторонами не визначалось. У зв`язку з тим, що протягом зазначеного часу боржник матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому ОСОБА_1 вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку.

05 квітня 2019 року Богунським районним судом м. Житомира у справі №295/4559/19 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 26.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, який ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2023 року був визнаний таким, що не підлягає виконанню повністю. У заяві від 24.02.2023 року про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_3 , серед іншого, зазначає, що йому не відомо було про наявність судового наказу та зазначає, що адреса реєстрації в останнього відсутня, адресу фактичного проживання та для листування зазначає: АДРЕСА_1 .

З метою стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, ОСОБА_1 повторно звернулась до Богунського районного суду м. Житомира. Проте ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 06.04.2023 року у справі №295/3598/23 постановлено відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, оскільки за результатами отриманої 05.04.2023 року судом інформації з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Житомирській області від 28.03.2023 року місце проживання боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у місті Житомирі зареєстрованим не значиться. Остання відома позивачу зареєстрована адреса відповідача: АДРЕСА_2 .

Відповідач не допомагає позивачу утримувати спільного сина, не піклується про нього та не цікавиться його долею, розвитком, потребами. Не приймає участі в його вихованні та матеріальному утримані. Підтвердженням факту ухилення відповідача від сплати аліментів є фактична відсутність сплати відповідачем аліментів на утримання свого сина, приховування розміру заробітку, постійна зміна місця проживання.

З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, а також виходячи з того, що малолітня дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення з позовом, до досягнення дитиною повноліття.

Відомостей про незадовільний стан здоров`я відповідача позивачу не відомо. Окрім того, відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. Відповідач має задовільний стан здоров`я, отже, він має можливість сплачувати аліменти.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 29.05.2023 року до досягнення дитиною повноліття, в розмірі частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час, а саме: з 14.02.2023 року по 28.05.2023 року включно, в розмірі частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи в частині стягнення аліментів за минулий час та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача вказує, що суд визначаючи час з якого належить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина за минулий період, належним чином не врахував, що ОСОБА_1 зверталась до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про видачу судового наказу, за результатами розгляду якого у справі №295/4559/19 було видано судовий наказ від 05.04.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 26.03.2019 року і до досягнення повноліття. Спочатку відповідач ухилявся від виконання свого обов`язку зі сплати аліментів шляхом постійної зміни місця проживання, чим не давав можливості державному виконавцю його знайти, потім звільнився з роботи, щоб державний виконавець не міг знайти його рахунки та заробітки, а через 4 роки не сплативши власній дитині жодних коштів визнав наказ таким, що не підлягає виконанню, що свідчить про ухилення батька від виконання обов`язку щодо утримання власної дитини впродовж тривалого часу. Тому вважає, що строк стягнення аліментів за минулий час повинен бути встановлений із 05.04.2019 року.

Додає, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування у банківських організаціях, податковій службі, Територіального сервісного центу відомостей про відкриття рахунку, виписок щодо доходів, видатків та руху коштів, відомостей про транспортні засоби. Окрім того, відповідачем було подано відзив на позовну заяву із порушенням строку встановленого судом, клопотання про поновлення якого він не заявляв.

Звертає увагу, що судом необґрунтованого стягнуто з відповідача витрати, понесені позивачем на отримання професійної правничої допомоги лише у розмірі 4 000,00 грн. Оскільки для захисту своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до адвоката Борецького В.В. для отримання правничої допомоги, між якими 07 березня 2023 року було укладено договір №07/03/23 про надання правничої допомоги та відповідний додаток до цього договору. Представником позивача - адвокатом Борецьким В.В. разом з позовною заявою було подано попередній орієнтований розрахунок судових витрат. Під час судового засідання 23.08.2023 року при розгляді справи по суті представником позивача до закінчення судових дебатів у справі було зроблено заяву про подачу документів для вирішення питання про розподіл судових витрат. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, розмір витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 40 000,00 грн. на професійну правничу допомогу у відповідності з додатком №2 до договору про надання правничої допомоги. Однак, суд зменшуючи розмір відшкодування витрат, зазначив, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є завищеною з огляду на складність справи, виявляє непропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи, проте сторона позивача не погоджується із таким висновком суду першої інстанції. Представник позивача вказує, що витрати на правничу допомогу були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим, а зменшення суми судових витрат на професійну правнику допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо не співмірності заявлених іншою стороною витрат, однак таке клопотання відповідачем не заявлялось.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Позивач у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.16).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 17.08.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про шо в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1373 (а.с.17-18).

Судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2019 року по справі №295/4559/19 стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 26.03.2019 року і до досягнення повноліття (а.с.19).

Із пояснень ОСОБА_2 , які були відібрані 14.02.2022 року старшим державний виконавцем Корольовського відділу ДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вбачається, що йому не було відомо про відкрите виконавче провадження №66464833 з виконання судового наказу №295/4559/19 від 03.08.2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , а також не було відомо про винесення судового рішення. Повідомив, що в даний час ніде офіційно не працює, в центр зайнятості не звертався, доходи періодичні в залежності від наявності неофіційної роботи. Аліменти не сплачував оскільки не знав про рішення щодо зобов`язання їх сплати. Про заборгованість зі сплати аліментів стало відомо від державного виконавця. Будь-яку кореспонденцію з виконавчої служби не отримував. За адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_3 , ніколи не проживав, зареєстрований був за адресою АДРЕСА_2 , та 24.10.2010 року знятий з реєстрації. Певний період часто змінював місце проживання та протягом одного року проживає в АДРЕСА_4 (а.с.21).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02 березня 2023 року судовий наказ, який виданий Богунським районним судом м. Житомира від 05.04.2019 року по справі №295/4559/19 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 26.03.2019 року і до досягнення повноліття визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.26).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06 квітня 2023 року відмолено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 (а.с.27).

Відповідно до довідки №365 від 23.03.2023 року, яка видана ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир», ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 2011 р.н. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.34).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі частини всіх доходів відповідача щомісячно суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір аліментів, враховуючи інтереси дитини у вигляді гармонійного розвитку з урахуванням побутових та повсякденних потреб є необхідним та достатнім. Задовольняючи частково вимоги про стягнення аліментів за минулий час, суд дійшов висновку про те, що саме час здобуття даних про заявлені вимоги щодо необхідності сплати аліментів, тобто 14.02.2023 року, є належним підтвердженням виникнення необхідних зазначених положеннями ст. 193 СК України умов для стягнення з відповідача аліментів за минулий час з вказаної дати.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині встановленого розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та вважає, що установлений розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, підтвердженням вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача є її звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, за результатами розгляду якої у справі №295/4559/19 було видано судовий наказ від 05.04.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 26.03.2019 року і до досягнення повноліття. Однак даний судовий наказ ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2023 року був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Позивач повторно звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, проте ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.04.2023 року у справі №295/3598/23 відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів

Беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача.

Судом встановлено із пояснень ОСОБА_2 які були відібрані 14.02.2022 року старшим державний виконавцем Корольовського відділу ДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що відповідачу не було відомо про виданий судовий наказ №295/4559/19 від 03.08.2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , про існування відкрито виконавчого провадження, у зв`язку із тим, що за адресою вказаною у виконавчому документі він ніколи не проживав. Зобов`язався погасити борг та в подальшому сплачувати аліменти щомісячно в повному обсязі. Крім того, зі змісту заяви ОСОБА_2 про скасування судового наказу вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання даного судового наказу було відкрито державним виконавцем лише 11.08.2021 року і дана обставина була визнана позивачем під час апеляційного розгляду справи.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2023 року вказаний судовий наказ був визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із помилковістю його видачі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів за минулий час починаючи із 14.02.2022 року, тобто із дати, коли відповідач особисто підтвердив свою обізнаність про існування зобов`язання сплачувати аліменти визначені судовим рішенням.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем, після надання вищевказаних особистих пояснень, вживались будь-які заходи з метою сплати аліментів на утримання дитини, матеріали справи не містять, а отже, колегія суддів приходить до висновку, що така протиправна свідома бездіяльність відповідача свідчить про його ухилення від надання утримання дитині.

Колегія суддів вважає за важливе зазначити, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, оскільки матеріали справи свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів, тобто свідоме невиконання обов`язків в умовах, коли відповідачу стало достеменно відомо про його зобов`язання сплачувати аліменти на утримання сина за судовим наказом, а в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з 14.02.2022 року по 28.05.2023 року включно.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставне відхилення клопотання про витребування доказів судом апеляційної інстанції не береться до уваги, оскільки вказане не вплинуло не прийняте судом рішення та не свідчить про його незаконність чи необґрунтованість.

Однак, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування позивачеві витрат на забезпечення професійної правничої допомоги, з огляду на наступне.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства зазначено відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частинами першою та третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стягуючи із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є завищеною з огляду на складність справи, виявляє непропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися із огляду на наступне.

Установлено, що правничу допомогу на стадії судового розгляду справи в суді першої інстанції позивачу ОСОБА_1 надавав адвокат Борецький В.В.

Разом із позовною заявою представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, в якому зазначив, що позивач очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 40 000,00 грн. До позовної заяви додав ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1055028 від 29.05.2023 року, додаток №2 до договору №07/03/23 про надання правничої допомоги від 07.03.2023 року та рахунок №1/29/05/23 від 29.05.2023 року за надані послуги (правничу допомогу) у період із 07.03.2023-29.05.2023 (а.с.55-57, т.1).

Відповідно до п. 4.1. договору № 07/03/23 про надання правничої допомоги від 07.03.2023 року клієнт оплачує послуги адвоката з наданої правничої допомоги, визначеної п.1.1. даного договору, за договірною ціною, що є гонораром. Перелік послуг та їх вартість сторони узгоджують у відповідному додатку, який є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п.1, 3.1 додатку №2 до договору № 07/03/23 про надання правничої допомоги від 07.03.2023 року, вбачається, що з метою виконання пункту 1.1. договору №07/03/23 про надання правничої допомоги від 07.03.2023 року клієнт сплачує адвокату 40 000,00 грн. за складання позовної заяви до Богунського районного суду м. Житомира у справі про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів за минулий час, а також усіх необхідних додатків до позовної заяви. Клієнт сплачує адвокату 40 000,00 грн. протягом двох календарних днів з моменту винесення судом першої інстанції (оголошення вступної та резолютивної частини рішення суду), шляхом внесення вказаних коштів на рахунок адвоката на підставі виставленого рахунку.

Із рахунку №1/29/05/23 від 29.05.2023 року за надані послуги (правничу допомогу) у період із 07.03.2023-29.05.2023, що є актом здачі-приймання послуг вбачається, що ОСОБА_1 необхідно сплатити 40 000,00 грн. за надані послуги із правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107109).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

При цьому, в питання зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу необхідно враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, в яких наголошено на тому, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо співмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Однак, вказаного клопотання про зменшення розміру судових витрат відповідачем до суду не подавалось і не заявлялось.

Колегія суддів враховуючи критерії реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, врахувавши складність справи та обсяг послуг, наданих адвокатом під час розгляду справи, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат та часткове задоволення позовних вимог, дійшла висновку про те, що компенсація витрат на правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи, об`ємом наданих адвокатом послуг, витраченим часом та обсягом наданих адвокатом послуг, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивача, понесених витрат на професійну правничу допомогу до 30 000,00 грн.

В решті рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Борецький Володимир Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 серпня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу змінити, збільшивши їх розмір із 4 000,00 грн. до 30 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2024 року.

Головуючий Судді