Справа № 211/5584/23
Провадження № 2/211/411/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ткаченко С.В.,

при секретарі - Бірж Д.В.,

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дербіна Д.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить суд визнати за ним за набувальною давністю право власності на 1/3 частину нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на добросовісне та відкрите володіння майном впродовж більше ніж 10 років. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 вересня 2010 року, яке посвідчено державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. Вищезазначене свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно видане йому після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та брата ОСОБА_4 . Від оформлення спадщини в розмірі 1/2 частки вищезазначеного майна, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовилася його сестра ОСОБА_5 , що також зазначається в свідоцтві про право на спадщину за законом від 24.09.2010 року.

Починаючи з лютого 2006 року він постійно проживає у вищезазначеній квартирі разом зі своєю мамою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та своїм братом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та відкрито, безперервно, володіє зазначеним нерухомим майном по сьогоднішній день.

Відповідач ніколи не мешкала у спірній квартири, він обслуговує квартиру, добросовісно володіє нерухомим майном більше ніж 10 років, по мірі своїх сил та коштів здійснюю поточний ремонт, так як квартира потребує ремонту, догляду, підтримує житло у належному стані. Користується квартирою відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні, безперервно, так як володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності, а тому звертається до суду для визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частку нерухомого майна.

Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача адвокат Дербін Д.О. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена, своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, не повідомила причини неявки, відзиву не подала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов до такого.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Як встановлено судом, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 08.10.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням № Д-946 від 01.07.1993 року, квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві приватної спільної сумісної власності: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( а.с. 15-16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_1 . Державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Складанову Д.В. 24.09.2010 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, у вигляді 2/3 часток квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі з урахуванням 1/ 2 частки у спадщині, від якої відмовилась її донька громадянка російської федерації ОСОБА_6 , яка належала на підставі Свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на жито, вид. 08.10.1993 року Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням № Д-946 від 01.07.1993 року, та зареєстрованого в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: 17П-560, номер запису:560; 1/ 2 частка квартири належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його мати - ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав ( а.с. 17).

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2010 року, належить 2/3 частка квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 14).

За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 20.12.2023 року № 11772, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 14 травня 1996 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

За нормами статті 344 ЦК України володіння майном, як підстава для визнання на нього права власності за набувальною давністю, має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років.

Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (Постанова Верховного суду від 15.06.2023 р. справа №359/8844/20).

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини 1 статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У цій справі установлено, що право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я: ОСОБА_1 - 2/3 частки, та ОСОБА_2 - 1/3 частка.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю у вигляді 1/3 частини спірної квартири, оскільки сам по собі факт користування позивачем спірною квартирою не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. При цьому, позивачу відомо, хто є власником 1/3 частки спірної квартири, вона не відмовлялась від своєї частки майна, зареєстрована за вказаною адресою, що в повній мірі виключає можливість набуття позивачем права власності за набувальною давністю.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги, тому виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко