ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2758/24 Справа № 212/8095/23 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу № 212/8095/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року (суддя Пустовіт О.Г.), ухвалене в приміщенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та повний текст судового рішення складено 18 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що тривалий час працював на ш. «Першотравнева» п/о «Кривбассруда», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» у шкідливих умовах праці, а саме: з 06 липня 1976 року по 03 листопада 1976 року та з 23 січня 1979 року по 02 грудня 1981 року працював електрослюсарем по ремонту обладнання; з 02 грудня 1981 року по 01 січня 1995 року працював прохідником на підземних роботах; з 04 травня 2000 року по 30 травня 2003 року працював електрослюсарем чергового та з ремонту обладнання. Відповідно до повідомлення Ф-3 від 21 листопада 2005 року на підставі медичного висновку лікарсько експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» від 02 лютого1995 року, позивачу встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: Вібраційна хвороба першої ст. с переферичним ангіодистонічним синдромом. Двосторонній кохлеарний неврит із легкою ст. зниження слуху (глухість першої ст.). 23 лютого 1995 року, первинно, позивач рішенням Профпатологічної МСЕК був визнаний особою з інвалідністю третьої групи, встановлено 30% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання строком на 1 рік, 27 березня 2007 року рішенням Профпатологічної МСЕК позивачу встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання без строку переогляду. Внаслідок отримання професійного захворювання в позивача постійні фізичні страждання, які мають свій прояв через ломоту в суглобах рук, оніміння та побілення пальців рук, пітливість кистей, набрякання, оніміння в руках, більше під час сну, біль у ділянці нирок, шум у вухах, зниження слуху. Змінився характер, нічні приступи удушшя та болі не дають спокійно відпочивати, до появи захворювання був активною людиною, в даний час будь-яке навантаження викликає біль, позбавився можливості реалізувати своє уміння трудитися, виконувати будь-яку фізичну роботу, рухатися легко і вільно, весело відпочивати, знаходитися серед людей, спілкуватися з людьми.

Просив суд стягнути з відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на свою користь 350 000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди, ез утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000 гривен без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів та 4 500 гривен витрат з оплати правничої допомоги. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 500 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що АТ «Криворізький залізорудний комбінат» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди ОСОБА_1 . Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням тривалості роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, характеру та обсягу її душевних та фізичних страждань, їх тривалості, змін в житті, викликаних втратою професійної працездатності, зокрема 50 % втрати працездатності безстроково, тобто невідворотності та сталості наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди, збільшивши її розмір з 150 000 грн до 350 000 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер, тривалість та глибину фізичних і моральних страждань позивача, стан його здоров`я, істотність вимушених змін у його житті та наслідків, що наступили внаслідок втрати професійної працездатності, а також ступінь вини відповідача. З урахуванням того, що позивачу вперше 23 лютого 1995 року було встановлено стійку втрату професійної працездатності, незворотності негативних змін у здоров`ї позивача та неможливості відновлення попереднього стану професійної працездатності, стану здоров`я, а також тривалість страждань понад 28 років, позивачу завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 350 000 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» в судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 з 06 липня 1976 року по 30 травня 2003 року працював на посадах електрослюсар по ремонту обладнання, прохідник на підземних роботах, електрослюсар чергового та з ремонту обладнання, та 30 травня 2003 року позивача було звільнено за ст.38 КЗпП, у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до повідомлення форми П-3 від 21 листопада 2005 року, на підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини», позивачу встановлена наявність професійного захворювання від 02 лютого 1995 року з діагнозом: вібраційна хвороба першої ст. с переферичним ангіодистонічним синдромом. Двосторонній кохлеарний неврит із легкою ст. зниження слуху (глухість першої ст.).

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 лютого 1995 року, позивач отримав професійне захворювання, працюючи 14 років прохідником на підприємстві відповідача з перфораторами, які мали характеристики, які перевищували санітарні норми щодо шуму та вібрації, тривалий час працював із буровим інструментом, який перевищував ГДК по шуму та вібрації, заводи виробники поставили на шахти перфоратори, які під час роботи підвищували заборонені санітарні норми щодо шуму та вібрації.

Відповідно до довідки МСЕК, позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі та третя група інвалідності внаслідок професійного захворювання строком на 1 рік.

27 березня 2007 року позивачу встановлено 50 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності внаслідок професійних захворювань: 40 % по вібраційній хворобі, 10 % по туговухості, безстроково.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судове рішення мотивоване тим, що АТ «Криворізький залізорудний комбінат» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди ОСОБА_1 . Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням тривалості роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів, характеру та обсягу її душевних та фізичних страждань, їх тривалості, змін в житті, викликаних втратою професійної працездатності, зокрема 50 % втрати працездатності безстроково, тобто невідворотності та сталості наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно з пунктом 1 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, що діяли на час виникнення правовідносин, власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (надалі ушкодження здоров`я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Доказом вини власника можуть бути: акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання; висновок службових осіб (органів), які здійснюють контроль і нагляд за охороною праці та дотриманням законодавства про працю, або профспілкового органу щодо причин ушкодження здоров`я; медичний висновок про професійне захворювання; вирок або рішення суду, постанова прокурора, висновок органів дізнання або попереднього слідства; рішення про притягнення винних осіб до адміністративної або дисциплінарної відповідальності; рішення органів соціального страхування про відшкодування власником витрат на допомогу працівникові в разі тимчасової непрацездатності у зв`язку з ушкодженням здоров`я; показання свідків та інші докази.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, на підставі розумності, виваженості та справедливості, виходячи із тривалості часу роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва, обставин отримання позивачем шкоди, наявність фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність, вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану, наявність вини відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, обґрунтовано визначився з розміром моральної шкоди в сумі 33 501,00 грн. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості, роз`яснення, викладені в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди необґрунтований належним чином, є безпідставними, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують. Крім того, чинним законодавством не передбачено будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права,підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді Я.М.Бондар

В.П.Зубакова