1Справа № 331/7881/23 2/335/901/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Мінаєв М.М. розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 , поданим через представника адвоката Розума Олександра Вікторовича, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту належності військового квитка,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2023 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Запорізькій області про встановлення факту належності позивачу військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 28.09.1981 Бердянським об`єднаним міським військовим комісаріатом Запорізької області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при оформленні пенсії позивачу було виявлено розбіжність у написанні його прізвища у вказаному військовому квитку та в інших належних позивачу документах, а саме у військовому квитку зазначено прізвище « ОСОБА_2 », тоді як в інших документах « ОСОБА_3 ».

Також у позовній заяві зазначено, що вказана вимога заявлена в порядку позовного провадження, оскільки у ч. 3 ст. 315 ЦПК України прямо передбачено, що справи про встановлення факту належності особі військового квитка судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у цивільній справі за вказаними позовними вимогами, слід виходити з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Як випливає з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 (з подальшими змінами), вказані норми процесуального права у сукупності слід тлумачити так, що, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 3 Указу Президента України «Про Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу» від 30.12.2016 № 582/2016 (з подальшими змінами) встановлено, що військові квитки, виготовлені (видані) до набрання чинності цим Указом, вважаються дійсними на всій території України та не підлягають обміну на військові квитки нового зразка, крім випадків, передбачених Положенням про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу та Положенням про військовий квиток офіцера запасу, затвердженими цим Указом.

Відповідно до п. 6 Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого вказаним Указом, військовослужбовці (військовозобов`язані, резервісти) зобов`язані надійно зберігати військові квитки, стежити за своєчасним і точним внесенням до них змін та виконувати вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Повторно військовий квиток може бути видано військовослужбовцю (військовозобов`язаному, резервісту) за рішенням керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (керівника відповідного підрозділу Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України, який відповідає за стан військового обліку), на підставі особистого рапорту (заяви) військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) у випадках:

непридатності військового квитка для дальшого користування; знищення військового квитка під час стихійного лиха; втрати або викрадення військового квитка;

зміни прізвища, імені та по батькові військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста).

Видача військового квитка у зв`язку зі зміною прізвища, імені та по батькові військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) здійснюється на підставі одержаного військовослужбовцем (військовозобов`язаним, резервістом) нового паспорта громадянина України.

Отже, ч. 3 ст. 315 ЦПК України слід розуміти так, що справи про встановлення факту належності особі військового квитка не підлягають розгляду в порядку окремого провадження не тому, що вони мають розглядатись в порядку позовного провадження, а тому, що це питання має вирішуватись в позасудовому порядку шляхом звернення заінтересованої особи до відповідних органів військового управління, а у разі одержання відмови у задоволенні звернення, - шляхом оскарження рішення, дій чи бездіяльності органу військового управління чи його службових осіб в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, як випливає із змісту позовної заяви ОСОБА_1 , порушене ним питання пов`язане з подальшим вирішенням питання про право на пенсійне забезпечення, спори щодо якого також підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у цивільній справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. ст. 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , поданим через представника адвоката Розума Олександра Вікторовича, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту належності військового квитка.

Роз`яснити заявнику право на звернення в позасудовому порядку до відповідних органів військового управління, а у разі одержання відмови у задоволенні звернення, - шляхом оскарження рішення, дій чи бездіяльності органу військового управління чи його службових осіб в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, але може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Суддя М.М. Мінаєв