Справа №289/1758/22 Головуючий у 1-й інст. Мельник О.В.
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

15 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання Антоневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Володимира Володимировича про ухвалення додаткового рішення

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Житомирській області, Інспектора взводу №1 роти №3 БУПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Бєлякова Романа Геннадійовича, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бєлякова Р.Г., Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, в якому просив стягнути з держави на його користь 1000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та 50000,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області

від 21 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн., а всього 10 000 грн. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено. Судовий збір по справі компенсовано за рахунок держави.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 червня 2023 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено частково. Скасовано рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 березня 2023 року у частині стягнення витрат на правничу допомогу. У решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Житомирського апеляційного суду від 12 червня 2023 року у частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасовано, рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 21 березня 2023 року у цій частині залишено без змін.

15 листопада 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойко В.В. звернувся до Житомирського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що судом під час розгляду апеляційної скарги не вирішено питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, докази про понесення яких стороною позивача були подані під час розгляду справи в апеляційному суді 25 травня 2023 року. У зв`язку з чим, просив стягнути з Держави шляхом безспірного списання коштів з державного бюджету витрати на правову допомогу понесені у суді апеляційної інстанції.

Представником Департаменту патрульної поліції України до суду була подана заява, в якій останній просив відмовити позивачу у стягненні на його користь понесених витрат на правничу допомогу через те, що на адресу інших учасників справи (відповідачів) не були направлені документи (докази), які підтверджують понесені стороною позивача витрати на правничу допомогу. Також зазначає, що вказані витрати не є співмірними зі складністю справи, обсягом та якістю виконаних адвокатом робіт, витраченим часом та значенням справи для сторін.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч.1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи слідує, що в ході апеляційного розгляду справи інтереси позивача ОСОБА_1 представляв адвокат Бойко В.В., що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги від 23 вересня 2022 року та договором про надання правової допомоги від 23.09.2022 року (а.с.8-12, т.1).

Згідно розділу 3 договору сторони домовилися, що гонорар за договором в кожній окремій судовій інстанції становить 50 000 грн. Розмір оплати за конкретні дії адвоката визначені в кошторисі, що є невід`ємною частиною договору для розрахунку вартості фактично наданої правової допомоги адвокатом (а.с.,9 т.1).

25 травня 2023 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Бойко В.В. до суду було подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесені стороною позивача в суді апеляційної інстанції, до якого був наданий кошторис витрат на правничу допомогу від 21.05.2023 року на суму 50000,00 грн. (а.с.154-156, т.1).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Порушення позивачем приписів ч. 9 ст. 83 ЦПК України, а саме, ненаправлення відповідачам доказів, які підтверджують факт понесення ним витрат на правову допомогу, позбавляє іншу сторону (відповідача) можливості підготувати та подати до суду відповідні заперечення проти таких вимог, що в свою чергу, порушує принципи диспозитивності та змагальності сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. … саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відтак, оскільки склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доведенню, порушення заявником свого процесуального обов`язку та ненаправлення іншій стороні всіх копій доказів на підтвердження дійсності понесення на правничу допомогу витрат призводить до порушення принципу змагальності, неможливості іншим учасникам судового розгляду ознайомитись із їхнім змістом, позбавляє можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку. При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.02.2021 р. у справі № 910/14138/18.

Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2023 року у справі №308/7190/23 зазначив, що «суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволені заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, так як заявником у порушення свого процесуального обов`язку не направлено іншим учасникам справи всіх копій доказів на підтвердження дійсності понесення на правничу допомогу витрат, що призвело до порушення принципу змагальності, неможливості іншим учасникам судового розгляду ознайомитись із їхнім змістом, позбавило можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку.

При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У зв`язку з цим суд не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви».

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається із матеріалів справи, до клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Бойко В.В. був долучений кошторис витрат на правничу допомогу від 21.05.2023 року на суму 50000,00 грн. Разом з тим, в порушення вимог частини дев`ятої ст. 83 ЦПК України до клопотання не було додано доказів направлення вказаного кошториса іншим учасникам справи.

Таким чином, так як суд у відповідності до положень ч. 9 ст. 83 ЦПК України не бере до уваги відповідний доказ, доданий представником позивача до клопотання про розподіл судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що стороною позивача не доведено допустимими, в розумінні статті 78 ЦПК України, доказами обставини понесення ним витрат на правничу допомогу, в зв`язку із чим, заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бойка В.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 141, 246, 259, 268, 270, 367, 368, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Володимира Володимировича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрати на професійну правничу допомогу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 18 січня 2024 року.

Головуючий Судді