Провадження № 2/727/300/24
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНО)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

секретаря судового засідання Костенюк О.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП:відсутній; останнє зареєстроване місце фактичного проживання АДРЕСА_1 ;) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

В суд звернулася позивач ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з позовом про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_2 . Доводи заявлених вимог мотивує тим, що на вказану квартиру її брату ОСОБА_3 був виданий ордер ще 20.01. 1975 року за № 000565 з правом вселення до означеного житлового помешкання її та матері. Зазначає, що відповідач був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , однак з 1998 року в цій квартирі не проживає, так як виїхав до російської федерації. Вказує, що ОСОБА_2 не сплачує житлові комунальні послуги, його особистих речей в квартирі немає, останній не бере участі в утриманні житлового помешкання. Вважає, що реєстрація власника в спірному житлі порушує її права як члена сім`ї на вільне розпорядження і користування цим майном. Просить, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою судді від 30.11.2023 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі.

Відзиву на позов в суд від відповідача ОСОБА_2 не поступило.

Сторони в судове засідання, будучи повідомленими про день, час і місце судового розгляду справи не з`явилися.

Позивачем ОСОБА_1 до суду скеровано письмову заяву, у якій остання підтримала заявлений позов, просила справу розглянути у її відсутність та не надала згоду на ухвалення в справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, про місце та час розгляду справи згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, про причину неявки не повідомив

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом та перевірені доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_2 , у якій проживає ОСОБА_1 (а.с. 9-12) та дане підтверджується Витягом 568434 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.16) Згідно дослідженого Витягу, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрованим є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26.01.1981 року (а.с.16).

Членом сім`ї ОСОБА_3 , якому було видано ордер на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 13) з правом на житлову площу (а.с. 14) є позивач ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_4 , якою після заміжжя було змінено прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15)

У відповідності до ст. 191 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до обставин викладених позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що відповідач на даний момент зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , однак у спірній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири, у зв`язку з чим останній перешкоджає позивачу у реалізації її прав.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 29 ч. 1 та 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки обставини, викладені позивачем свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає понад 5 років, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому суд враховує, що відповідач не заперечує проти позовної заяви, враховуючи, що відзив на позовну заяву не подавався.

Вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрати, позивач не заявила.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 02.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 71, 116, 157, 191 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 42, 81, 89, 141, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, поданою у відповідності до вимог ст.. 285 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.01.2024 року.

Суддя: Слободян Г.М.