ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/8949/23
Провадження № 22-ц/821/400/24
категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Департамент соціальної політики Черкаської міської ради

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, в якому просив стягнути з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 113900 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку та учасником бойових дій. У 2022 році відповідач повинен був виплатити позивачу, як учаснику бойових дій, разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 9 670 грн., що передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Натомість відповідачем виплачено таку допомогу в розмірі 1491 грн., внаслідок чого позивач змушений був звертатись до адміністративного суду за захистом своїх прав. Позивач стверджує, що протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі і гідності, що призвело до поганого самопочуття та перебування у пригніченому настрою. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача в якості компенсації моральної шкоди грошову суму в розмірі 113 900 грн., що обчислена виходячи з розміру мінімальної заробітної плати для працездатних осіб (6700 грн.) за кожен місяць періоду, починаючи з червня 2022 року по жовтень 2023 року, тобто за 17 місяців.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (, місцезнаходження за адресою: бульв. Шевченка, буд. 307, м. Черкаси) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Стягнуто з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (, місцезнаходження за адресою: бульв. Шевченка, буд. 307, м. Черкаси) на користь держави судовий збір в розмірі 09 грн. 43 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди слід стягнути суму коштів в розмірі 1 000 грн., що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального права, просить змінити рішення суду 1 інстанції шляхом збільшення розміру моральної шкоди з 1000,00грн. до 5000,00грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом 1 інстанції не було взято до уваги характер моральної шкоди та тривалість її, оскільки виплата станом на сьогодні здійснена не була. У зв`язку з чим можна говорити про триваючий характер завданої моральної шкоди, яка сьогодні не припинилась.

Зазначає, що судом 1 інстанції не було враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації», в якому вказано, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

В лютому 2024 року Департамент соціальної політики Черкаської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, оскільки наведені апелянтом доводи недостатні для зміни оскаржуваного рішення. Вказує, що визначений апелянтом розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером моральних страждань. Зазначає, що визначаючи розмір справедливого, розумного, належного та достатнього грошового відшкодування моральної шкоди суд 1 інстанції виходив з того, що в даному випадку мова йде про справедливе та розумне відшкодування, і таке відшкодування не має призводити до необґрунтованого збагачення позивача та невиправданої розтрати коштів державного бюджету.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

11 січня 2024 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 січня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.12.2016р. /а.с. 10/ і є діючим військовослужбовцем Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, що не заперечується сторонами.

Позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2022 року у розмірі 1491 грн. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2022 року саме у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся з позовомдо Черкаськогоокружного адміністративногосуду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.04.2023р. у справі №580/1767/23 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023р. у справі №580/1767/23 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.04.2023р. скасовано, та прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради задоволено частково. Визнано неправомірними дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 разової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, яка передбачена статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій. Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2022 рік, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Зазначені обставини справи підтверджуються постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023р. у справі №580/1767/23, яка набрала законної сили 28.11.2023р., а відтак на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.

В позовній заяві вказується, що протиправні дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради завдали моральної шкоди позивачу, яка полягає у наступному: страждання та приниження внаслідок протиправних дій, оскільки порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, що спричинили погане самопочуття та пригнічений настрій; негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасова відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я; приниження честі і гідності з тих підстав, що позивачу довелося присвятити багато часу, енергії та сил на захист порушеного права; вимушені додаткові заходи з самодисциплінування для підтримки необхідної продуктивності праці; порушення нормальних життєвих соціальних зв`язків через пригнічений стан.

Розмір компенсації завданої моральної шкоди позивач оцінює в сумі 113 900 грн., яка обчислена шляхом нарахування ставки мінімальної заробітної плати, визначеної законом станом на 01.01.2023р., на кількість місяців з початку періоду протиправної бездіяльності відповідача по нарахуванню та виплаті грошової допомоги, тобто з червня 2022 року по жовтень 2023 року (6700 грн. х 17 місяців).

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, зі змісту наведених норм випливає, що основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 року у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 року у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 року у справі № 9901/377/18.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.12.2016р. /а.с. 10/ і є діючим військовослужбовцем Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, що не заперечується сторонами.

Позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2022 року у розмірі 1491 грн. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2022 року саме у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся з позовомдо Черкаськогоокружного адміністративногосуду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.04.2023р. у справі №580/1767/23 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023р. у справі №580/1767/23 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.04.2023р. скасовано, та прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради задоволено частково. Визнано неправомірними дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 разової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, яка передбачена статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022 рік у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій. Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2022 рік, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Зазначені обставини справи підтверджуються постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023р. у справі №580/1767/23, яка набрала законної сили 28.11.2023р., а відтак на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.

В позовній заяві вказується, що протиправні дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради завдали моральної шкоди позивачу, яка полягає у наступному: страждання та приниження внаслідок протиправних дій, оскільки порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, що спричинили погане самопочуття та пригнічений настрій; негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасова відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я; приниження честі і гідності з тих підстав, що позивачу довелося присвятити багато часу, енергії та сил на захист порушеного права; вимушені додаткові заходи з самодисциплінування для підтримки необхідної продуктивності праці; порушення нормальних життєвих соціальних зв`язків через пригнічений стан.

Розмір компенсації завданої моральної шкоди позивач оцінює в сумі 113 900 грн., яка обчислена шляхом нарахування ставки мінімальної заробітної плати, визначеної законом станом на 01.01.2023р., на кількість місяців з початку періоду протиправної бездіяльності відповідача по нарахуванню та виплаті грошової допомоги, тобто з червня 2022 року по жовтень 2023 року (6700 грн. х 17 місяців). За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно вказав, що крім критеріїв визначених у ст. 23 ЦК України (характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи), при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, протиправний характер дій та бездіяльності відповідача підтверджений судовим рішенням, а відтак може бути передумовою завдання моральної шкоди. Оскільки, по обставинам спірних правовідносин в даній справі встановлено, що підставою вимог про відшкодування моральної шкоди є протиправні дії та бездіяльність відповідача, які полягали у відмові здійснити нарахування та виплату щорічної одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2022 року в розмірі, що передбачений ч. 5 ст. 12 Закону України від 22.10.1993р. №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-ХІІ) в редакції, що діяла на момент виникнення спору, оскільки відповідач заперечував можливість реалізації відповідного права позивача та у своїй діяльності помилково керувався постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022р. №540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань». Протиправний характер дій відповідача встановлений постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023р. у справі №580/1767/23, оскільки колегія суддів, задовольняючи апеляційну скаргу позивача, виходила з того, що з 27.02.2020р. - дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі 1-247/2018(3393/18) приписи п. 26 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у частині дії ст. 12 Закону №3551-XII та приписи ст. 12 Закону №3551-XII у редакції, яка передбачала визначення розміру вказаної допомоги Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, не можуть застосуватись у спірних відносинах, а відтак позивач має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 12 Закону № 3551-ХІІ у редакції Закону України від 25.12.1998р. № 367-ХІV «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно із якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Також у постанові від 28.11.2023р. №580/1767/23 колегія суддів дійшла висновку, що відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин приписи постанови №540. При цьому, враховуючи те, що на момент виникнення спірних правовідносин одночасно чинні норми Порядку № 540 та положення статті 13 Закону № 3551-ХІІ у редакції Закону № 367-XIV, які по різному визначають розміри щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році, та ієрархію нормативно-правових актів, застосуванню підлягають саме положення вказаного Закону № 3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу.

Отже, зважаючи на очевидний характер протиправності дій та бездіяльності відповідача, характер порушення, особливості суспільно-політичних умов, в яких сталося порушення прав позивача, суд вірно дійшов висновку про безумовну наявність факту душевних переживань у позивача, а отже і заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем його прав, а також права позивача на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, доводи позивача про завдання йому моральної шкоди у вигляді душевних страждань, які за своїм змістом та ступенем негативного впливу досягають такого значення, коли звичайне відновлення його прав та становища є недостатнім для усунення негативних наслідків, завданих протиправною бездіяльністю завдавача шкоди, є обґрунтованими.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, беручи до уваги розмір не донарахованої та не виплаченої позивачу допомоги (8179грн.) і її значущість для майнового стану позивача, що х урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди слід стягнути суму коштів в розмірі 1000,00грн., що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2024 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : О.В. Карпенко

Л.І. Василенко