Справа № 201/1803/24
Провадження № 2/201/1678/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 14.02.2024р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.02.2024р. позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с. № 29).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що відповідач це син позивачки ОСОБА_1 та відповідно брат позивача ОСОБА_2 . Відповідачу в свій час належала частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 24.06.2021р. ОСОБА_3 подарував свою частину матері. Відповідач з 2015р. не мешкає за адресою реєстрації, комунальних витрат не сплачує, його речей в квартирі немає. Відповідач самостійно з реєстраційного обліку не знімається, бо виїхав за кордон. Наявність реєстрації відповідача в квартирі тягне для позивачів додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, створює перешкоди у розпорядженні майном, тощо. Оскільки відповідач виїхав за кордон України, окрім судового порядку, вирішити питання про зняття відповідача з реєстрації можливість відсутня.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачі просили суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом в квартирі АДРЕСА_2 .

Представник позивачів - адвокат Гудим І.В. (діє за ордерами від 17.03.2024р. - а.с. № 44, 45) 21.03.2024р. суду подала заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, з урахуванням тих обставин, що відповідач визнав позовні вимоги, просила ухвалити рішення суду в підготовчому засіданні. Також в цій заяві представник позивачів просила справу розглядати за її відсутності та судові витрати покласти на позивачів (а.с.№ 42).

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче засідання 21.03.2024р. не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 30-32, 37, 38). В заяві до суду, яка надійшла 18.03.2024р. на е/пошту суду та підписана е/підписом, відповідач заначив, що визнає позовні вимоги, підтвердив, що з 2015р. не проживає в квартирі, не приймає участі у витратах по утриманню житла, до квартири повертатися жити не планує (а.с. № 40).

Таким чином, суд на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в підготовчому засіданні 21.03.2024р. за відсутності усіх сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Рішення суду ухвалюється в підготовчому засіданні з огляду на положення ч.3 ст. 200 ЦПК України, оскільки відповідач в заяві до суду від 18.03.2024р. визнав позовні вимоги.

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме відповідач повідомив суду, що визнає позовні вимоги.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України закріпив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачам в наступних долях: частини позивачці ОСОБА_1 (за свідоцтвом про право власності на житло від 02.08.1996р. та договорами дарування від 13.03.2019р. та 24.06.2021р. (а.с. № 13, 16, 17-18), а частина позивачу ОСОБА_2 (за свідоцтвом про право власності на житло від 02.08.1996р. (а.с. № 13).

З 23.08.2005р. в даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3 (а.с. № 19).

Відповідач є сином позивачки ОСОБА_1 та братом позивача ОСОБА_2 (а.с. № 13, 19).

В квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_3 не проживає з 2015р. (9 років).

Факт непроживання ОСОБА_3 за вказаною адресою з 2015р. підтверджується актом про непроживання за місцем реєстрації від 08.02.2024р. (а.с. № 26), а також заявою самого відповідача (а.с.№ 40).

Відповідач в заяві від 18.03.2024р. підтвердив суду, як факт непроживання в АДРЕСА_2 , так і ті обставини, що він не приймає участі у витратах по утриманню житла та те, що він до квартири повертатися жити не планує.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз доказів у справі та зазначених норм цивільного законодавства та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», дає підстави суду вважати позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги.

З урахуванням викладеного та з огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 з 2015р. (9 років) не мешкає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, втім в заяві від 21.03.2024р. представник обох позивачів зазначила, що останні не наполягають на стягненні з відповідача понесених судових витрат, суд покладає судові витрати у цій справі на позивачів (а.с. №3).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.1ст. 82, ст.ст. 89, 128-131, 141, ч.3 ст. 200, ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.