Провадження № 2-др/357/31/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Бебешко М. М. ,
при секретарі Фельтіна Н. А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представник відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква заяву представника відповідача адвоката Лютого Олега Віталійовича, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, спілкуванні з нею,-
21 лютого 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у даній цивільній справі. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, спілкуванні з нею задоволено частково.
07 березня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява від представника відповідача про доручення доказів про розмір понесених витрат на професійну правову допомогу в сумі 5000,00 грн. стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам.
Частинами 3, 4 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
В судовому засіданні 21 березня 2024 року представник відповідача адвокат Лютий О.В. підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі та просив суд її задоволити, стягнувши з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу, узгоджену сторонами договору в сумі 5000,00 грн.
В судовому засіданні 21 березня 2024 року представник позивача адвокат Єфремова І.І. заперечила проти задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі та пояснила суду, що вказані витрати стороною відповідача були понесені після порушення права позивача на спілкування з дитиною та пред`явлення відповідного позову до суду. Звернула увагу на те, що позивачем було пред`явлено позовну заяву з двома позовними вимогами немайнового характеру, одну з яких судом було задоволено в повному обсязі, друг частково. За звернення до суду з двома позовними вимогами немайнового характеру позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2147,00 грн., рішення про стягнення якого з відповідача на користь позивача судом при ухваленні рішення не було прийнято. За таких обставин представник позивач вважає, що судом не можливо визначити пропорцію в вимогах немайнового характеру, тому вважала, що суд при ухваленні додаткового рішення має стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір за подання позову до суду в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти стягнення судового збору в повному обсязі, вказавши на те, що суд має стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
21 лютого 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, спілкуванні з нею задоволено частково. Зобов`язано відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкоди ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визначено такі способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : -шляхом надання необмеженого спілкування дитини з батьком засобами телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, у тому числі відео-зв`язку через месенджери зв`язку; встановлено наступний графік спілкування ОСОБА_3 із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по вихідним дням щомісяця, а саме: першої та третьої суботи місяця з 10.00 години до 18.00 години та другої і четвертої неділі місяця з 10.00 години до 18.00 години, за місцем проживання (перебування) дитини. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось, при цьому в відзиві вказано, що відповідач очікує понести витрати на правову допомогу та витрати пов`язані з розглядом справи, орієнтовний розмір яких становить 5000,00 грн. та заявив, що докази понесених витрат на правову допомогу будуть подані протягом п`яти днів після винесення рішення.
Рішенням суду також не було вирішено питання по стягненню судових витрат, пов`язаних зі сплатою позивачем судового збору за подання позовної заяви до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19.

На підтвердження витрат на правничу допомогу надано: Договір про надання правової допомоги № 80-Ц від 21 жовтня 2023 року (а.с. 65-66), Протокол № 80-Ц узгодження видів, обсягів та договірної ціни за надання професійної правової допомоги (виконання робіт) від 21 жовтня 2023 року (а. с. 67), Акт № 80-Ц приймання-передачі виконаних робіт з надання правничої допомоги за Договором від 24 лютого 2024 року (а.с. 151), рахунок на оплату гонорару № 80-Ц від 24 лютого 2024 року

Згіднно п. 4.2 Договору про надання правової допомоги гонорар адвоката складає 5000 грн. та сплачується клієнтом протягом 1- календарних днів з дня отримання судового рішення за результатами завершення розгляду справи.

В п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідач заперечуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу вказав, що їх розмір є неспівмірним з розміром заборгованості, яку запропоновано стягнути на підставі виконавчого напису, а тому просив зменшити розмір витрат, що підлягають стягненню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. від Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

При зверненням з позовною заявою позивачем було заявлено дві немайнові вимоги, а саме: 1) зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не чинити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перешкоди у вихованні, лікуванні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також спільно узгоджувати питання лікування та реабілітації сина та 2) визначити такі способи участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : - шляхом надання необмеженого спілкування дитини з батьком засобами телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку; спілкування з дитиною в режимі відео-зв`язку через месенджери Viber WhatsApp Telegram при знаходженні батька в Україні, та не менше трьох разів на тиждень відео-зв`язку у разі знаходження батька закордоном; - під час перебування ОСОБА_3 в Україні, за попереднім узгодженням із матір`ю сина, ОСОБА_4 , за умови задовільного самопочуття дитини, надавати побачення з сином; - за попереднім узгодженням із матір`ю дитини, два рази на рік, за умови задовільного самопочуття дитини та у відповідності до графіку реабілітаційних занять, надавати можливість перебування дитини за місцем проживання батька у Івано- АДРЕСА_1 , для проведення спільного відпочинку.

Суд задовольняючи частково позовні вимоги зобов`язав відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкоди ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визначив такі способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : -шляхом надання необмеженого спілкування дитини з батьком засобами телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, у тому числі відео-зв`язку через месенджери зв`язку, встановивши наступний графік спілкування ОСОБА_3 із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по вихідним дням щомісяця, а саме: першої та третьої суботи місяця з 10.00 години до 18.00 години та другої і четвертої неділі місяця з 10.00 години до 18.00 години, за місцем проживання (перебування) дитини. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Разом з тим, в постанові від 25 листопада 2021 року у справі № 907/5929/19 Верховний Суд звертає увагу на необґрунтоване, з огляду на зміст касаційної скарги, звуження скаржником змісту принципу пропорційності, який застосовується до розподілу судових витрат, зокрема, визначення скаржником розміру задоволених судами немайнових позовних вимог в контексті застосування приписів частини четвертої статті 129 ГПК України виключно кількістю таких позовних вимог та без урахування того, що пропорційність у даному випадку визначається через співвідношення між поставленою метою позову в цілому (захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права та законного інтересу), конкретними матеріально-правовими вимогами, як способами її досягнення та отриманим результатом. Пропорційність, яка застосовується судами у розподілі судового збору, і яка визначається виключно через кількісний критерій заявлених немайнових вимог (з урахуванням приписів Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру) не є тотожною пропорційності, яка у даному випадку не пов`язується виключно з кількісним аспектом і визначається через співвідношення між поставленою метою позову в цілому (захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права та законного інтересу), конкретними матеріально-правовими вимогами, як способами її досягнення та отриманим результатом.

Оскільки метою позовної заяви ОСОБА_3 було захист порушеного відповідачем права на спілкування з дитиною, участь в її вихованні та рішенням суду задоволено вимоги позивача , однак іншим способом, ніж зазначеним в позовній заяві, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В даному випадку розподілу судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, отже, витрати відповідача не підлягають стягненню з позивача.

З урахуванням наведених норм, висновків Верховного суду та зазначених фактичних обставин справи, предмета позову, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про відшкодування витрат ОСОБА_4 на правову допомогу.

Разом з цим суд зазначає, що при ухваленні рішення у справі ним не було вирішено питання про стягнення судових витрат, пов`язаних зі сплатою позивачем судового збору. Позивачем, при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в сумі 2147,20 грн. за дві позовних вимоги немайнового характеру, про що суду було додано квитанцію АТ «Укрпошта» від 16.08.2023.

З урахуванням того, що до суду подано позовну заяву, яка містила в собі дві позовних вимоги немайнового характеру, одна з яких задоволена в повному обсязі, інша частково, а судом при ухваленні рішення не було вирішено питання щодо сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення з власної ініціативи додаткового рішення про стягнення судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору з відповідача на користь позивача в повному обсязі, тобто в сумі 2147,20 грн. Вказане додаткове рішення в частині стягнення судового збору в повному обсязі, суд ухвалює з метою недопущення звуження принципу пропорційності, який застосовується до розподілу судових витрат, зазначених у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 907/5929/19, висновки якого суд має врахувати відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 127, 133-134, 137, 141, 260, 268, 270, 273, 354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника відповідача адвоката Лютого Олега Віталійовича, про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2147,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради. Місце знаходження: 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Павла Скоропадського, будинок 8. Код .

Суддя М. М. Бебешко