П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року м. Київ

Справа №752/8379/23

Провадження № 22-ц/824/6107/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 06 березня 2024 року

Повний текст постанови складено 07 березня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Нікуліною Ольгою Миколаївною на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син позивача ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 23.07.2010 шлюб між позивачем і батьком дитини було розірвано. Позивач, добровільно, в інтересах дитини, взяла на себе обов`язок постійного піклування про сина. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача та з моменту розлучення проживає з позивачем. Відповідач протягом багатьох років не виконував своїх обов`язків як батько, принижував дружину та наносив шкоду психологічному стану дитину. Позивач зауважкує, що після розлучення відповідач покинув дитину, участі у його духовному розвитку не бере, життям його не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання свого сина не надає.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 алементи на його утримання у розмірі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття; позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.05.2023 року, відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення баьківських прав та стягнення аліментів, до судового розгляду по суті.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Позбавлено громадянина України, ОСОБА_2 батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина громадянина України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцям. Дергачі Дергачівського району Харківської області, Україна.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

У стягненні судових витрат з позивача на користь відповідача - відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Нікуліною О.М. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Нікуліна О.М. підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гайдай О.М. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання явку свого представника не забезпечили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) серії НОМЕР_1 , виданим Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 17.08.2018 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 40. Батьками у вказаному свідоцтві про народження зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

23 липня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, 23 липня 2010 року.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 серпня 2010 року, з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Костянтинівка Донецької області, иешканця АДРЕСА_1 , який працює бригадиром вагонно-пасажирського депо Харків-Сортировочний, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не заперечувалось позивачем ОСОБА_1 та її представником адвокатом Гайдай О.М. в судовому засіданні Київського апеляційного суду.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню,

за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист

її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують,

та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються

на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони

не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважити на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 645/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/1.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обстави (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савін проти України»).

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як убачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , позивач просила зобов`язати Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надати висновок стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Основні доводи позивача ґрунтуються на невиконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків після розлучення батьків та проживання відповідача окремо від дитини.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач протягом такого тривалого періоду не виконував свої батьківські обов`язки. Винної поведінки ОСОБА_2 та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина ОСОБА_4 не встановлено.

Характеристика з шкільного навчального закладу, в якому навчавсяся ОСОБА_3 про те, що батько ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується, не підтверджує цих обставин.

Саме по собі рішення суду від 04 серпня 2010 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, не свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною,брати участь у її вихованні, а також інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З наданого Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації висновку від 25 жовтня 2023 року не вбачається, що батько взагалі втратив будь-який інтерес до дитини і ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Разом з тим, з висновку Служби вбачається, що батько ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення батьківських прав.

Оскільки висновок не містить інформації щодо винної поведінки батька, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку через невиконання батьком його батьківських обов`язків, а відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав, висновок Служби про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, не дає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст.19 СК України, не з`ясував та не врахував висновок третьої особи щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та не врахував, що батько бажає спілкуватися з дитиною та заперечує проти позбавлення батьківських прав.

Отже, з урахуванням обставин щодо неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, а також норм матеріального права та практики їх застосування, немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки виняткові обставини для застосування такого заходи впливу у спірному випадку відсутні.

Щодо стягнення аліментів.

Як убачається зі змісту позовних вимог позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі частини всіх виді заробітку (доходу) платника аліментів, але неменше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з позовною заявою, позивачем в додатках надано відповідь начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про результати розгляду запиту, адресовану адвокату Гайдай О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , з якого вбачається, що на виконанні у Ленінському відділ державної виконавчої служби м.Харків ГТУЮ у Харківській області з 14.09 2010 року перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-2175/10 від 26.08.2010 року, виданого Дергачівським районним судом Харківськох області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі частини.

05.06.2014 року державним виконавцем, керуючись п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на той час, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не перевірив чинності рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 серпня 2010 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі частини з усіх виді заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача аліментів.

Так, як убачається з доданого до апеляційної скарги відповідача звіту про здійснені відрахування та виплати, виданого АТ «Українська залізниця» філія «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний від 21 вересня 2023 року (а.с.132), відносно ОСОБА_2 за виконавчим документо№2-2175/10, виданого Дергачівським районним судом Харківської області за період з січня 2021 року по серпень 2023 року утримувались аліменти в розмірі 25%.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

За таких обставин, колегія суддів вважає що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04 серпня 2010 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку і виконавчий лист за даним рішенням суду перебуває на виконанні за місцем роботи відповідача ОСОБА_2 , що унеможливлює ухвалення рішення про повторне стягнення аліментів з відповідача.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом не повно, допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині позовних вимог про позбавлення батьківства та закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.255, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Нікуліною Ольгою Миколаївною - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківства - відмовити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна