Справа № 452/2818/23 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/3316/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Cалата Я.І.,

з участю:представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №452/2818/23 за апеляційною скаргою Львівського обласного центру зайнятості на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом Львівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття

в с т а н о в и в :

29 червня 2023 року Львівський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов"язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 27 листопада 2020 року з метою пошуку роботи до Самбірського міськрайонного центру зайнятості звернувся ОСОБА_2 , будучи звільненим 19 листопада 2020 року із посади Чукв`янського сільського голови у зв`язку із закінченням строку повноважень. Відповідно до наказу центру зайнятості від 27 листопада 2020 року відповідачу було надано статус безробітного і призначено виплату допомоги по безробіттю.

За період з 27 листопада 2020 року по 19 травня 2021 року відповідачу було виплачено допомогу по безробіттю у сумі 52 344,47грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року вирішено стягнути із Ралівської сільської ради Самбірського району на користь ОСОБА_2 суму коштів, а саме середньомісячну заробітну плату на загальну суму 491653,95грн, яка мала виплачуватися після звільнення з посади протягом шести місяців, за період якого ОСОБА_2 отримував допомогу по безробіттю.

У зв"язку з тим, що ОСОБА_2 добровільно не повернув безпідставно набуті кошти, позивач просить стягнути в судовому порядку шляхом задоволення цього позову.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2023 року у задоволенні позову Львівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення матеріального забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття - відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив Львівський обласний центр зайнятості. Вважає рішення суду незаконним. Звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції з приводу того, що виплату допомоги по безробіттю було проведено позивачем добровільно, оскільки виплата допомоги по безробіттю здійснюється на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення", "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

На момент реєстрації у службі зайнятості у ОСОБА_2 були правові підстави для отримання допомоги по безробіттю, однак в момент набрання законної сили рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі №380/11530/20 правові підстави для здійснених виплат по безробіттю відпали.

З огляду на вище зазначене, вважає наявними підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь Львівського обласного центру зайнятості безпідставно набутих коштів, які були виплачені у якості допомоги по безробіттю відповідачу.

Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

03 січня 2024 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення. Звертає увагу, що виплата Самбірським МРЦЗ по безробіттю проводились в період, коли ніяких компенсацій і виплат зі сторони Ралівської сілької ради Самбірського району Львівської області він не отримував. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, розгляд апеляційної скарги проводити у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 22 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Самбірського міськрайонного центру зайнятості про надання статусу безробітного; наказом від 22 листопада 2020 року призначена допомога по безробіттю.

Підставою для призначення відповідачу допомоги по безробіттю була надана довідка Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області №2316 від 27 листопада 2020 року про те, що ОСОБА_2 був звільнений із посади голови Чукв"янської сільської ради Самбірського району Львівської області у зв"язку із закінченням строку повноважень, йому не була призначена виплата середньої заробітної плати згідно ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Не погоджуючись із позицією Ралівської сільської ради щодо не призначення йому виплати середньої заробітної плати згідно ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", ОСОБА_2 звернувся за захистом свого права із позовом до Львівського окружного адміністративного суду, за результатами розгляду якого 13 липня 2021 року судом було ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , яке залишено без змін Верховним Судом.

Згаданим рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі №380/11530/20 визнано протиправними дії Ралівської сільської ради Самбірського району, які полягають у відмові в призначенні та виплаті допомоги ОСОБА_2 на період працевлаштування, присуджено стягнути із Ралівської сільської ради на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату не більше як за шість місяців, починаючи з 20 листопада 2020 року до 20 травня 2021 року в розмірі 491653,95грн. Згадане рішення було долучено до матеріалів особової справи в центрі зайнятості.

Згідно виконавчого листа від 20 грудня 2021 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року, ОСОБА_2 виплачено середньомісячну заробітну плату за період з 20 листопада 2020 року до 20 травня 2021 року в розмірі 491653,95 грн, що підтверджується листом Ралівської сільської ради №1287 від 29 вересня 2022 року.

Згідно наказу Міністерства економіки №4054 від 20 жовтня 2022 року та наказу Львівського обласного центру зайнятості №1941 від 16 грудня 2022 року Самбірський міськрайонний центр зайнятості реорганізовано та створено Самбірську філію Львівського обласного центру зайнятості.

09 травня 2023 року представник Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості звернувся до ОСОБА_2 з повідомлення щодо необхідності повернути виплачену допомогу по безробіттю у сумі 52 344,47грн, так як таку ним набуто без достатньої правової підстави.

Згідно письмової відповіді ОСОБА_2 від 22 травня 2023 року вбачається, що останній не визнав вимогу представника центру зайнятості та вважав, що виплати проведені добровільно за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача, поверненню такі кошти не підлягають, враховуючи те, що допомога по безробіттю призначена йому як засіб для існування на законних підставах.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих підстав, що позивачем не доведено наявність правових підстав передбачених ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та ст. 1212 ЦК України, - для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю.

З висновками суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з наступних підстав:

Статтею 2 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Статтею 43 вказаного Закону встановлено, що статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема, припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників. Статус безробітного надається зазначеним особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Частина 2 і 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачають, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

За змістом пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 за № 60/62 передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Зі змісту вище зазначеної статті випливає, що для стягнення виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі є тільки дві умови: зловживання з боку застрахованої особи та подання ним недостовірних даних.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум не є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі відсутності недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Тлумачення ст..1215 ЦК України означає, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Саме такі правові висновки викладені Верховниим Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17, що була передана на її розгляд з метою розтлумачення ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Аналогічний правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 581/688/16-ц.

Враховуючи встановлені обставини у справі, колегія суддів вважає відсутніми підстави стверджувати, що відповідач обманним шляхом, внаслідок умисного невиконання ним своїх обов`язків та зловживання ними, отримував допомогу із безробіття, звернувшись до Львівського обласного центру зайнятості 22 листопада 2020 року.

Виплата середньомісячної заробітної плату за період з 20 листопада 2020 року до 20 травня 2021 року в розмірі 491 653,95 грн. на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі №380/11530/20, не є перешкодою для надання ОСОБА_2 статусу безробітного з призначенням йому допомоги по безробіттю та обставиною, яка могла б бути для повернення ним виплаченої йому допомоги по безробіттю за період з 27 листопада 2020 року по 19 травня 2021 року в розмірі 52344,47 грн, оскільки в цей період згаданого судового рішення не існувало, відповідач вважався безробітним.

За таких обставин, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, Львівським обласним центром зайнятості не доведено наявність дій з сторони ОСОБА_2 при отриманні статусу безробітного з призначенням йому допомоги по безробіттю, які могли б бути підставою для повернення отриманої допомоги.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідачки виплаченої йому допомоги із безробіття.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що на момент набуття ОСОБА_2 статусу безробітного, жодних виплат від Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області він не отримував, неправдивих даних у центр зайнятості не подавав, сам факт волевиявлення особи із зверненням до суду за захистом своїх прав щодо стягнення належних йому виплат не може розцінюватися як недобросовісне набуття ОСОБА_2 допомоги по безробіттю, а також на відсутність рахункової помилки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права(ст.375 ЦПК україни).

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,-суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 березня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк