Справа №705/251/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого - судді - Годік Л.С.

секретар - Остропольська О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача Полупанової О.О.

представника відповідача Мельника О.Ф. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача - адвокатом Полупановою Ольгою Олександрівною до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить: позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованом ушлюбі, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.04.2021. Під час даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - донька ОСОБА_5 . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2022 було винесено рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільної доньки. Зазначає, що станом на 01.11.2022 у відповідача наявна заборгованість в сумі 27233,90 грн. Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проживання дитини ОСОБА_5 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , так як без згоди батька здійснити перереєстрацію дитини не можливо.

Позивач має статус багатодітної матері, тобто, у дитини ОСОБА_5 , щодо якої подано позов, є старша сестра - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також молодший брат - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Всі діти мешкають з матір`ю, забезпечені всім необхідним.

Фактично позивач з дитиною мешкали за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі, яка належить її матері. Дана адреса належить до Дарницького району м. Києва, тому для участі у справі залучено орган опіки і піклування даного району міста Києва.

За даним місцем проживання укладена декларація з педіатром для надання медичної допомоги дитині ОСОБА_8 .

Батько дитини самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною, бачив її в останній раз у серпні 2020 року, не приймає участі в її утриманні, внаслідок чого дитина не знає свого батька і називає батьком її цивільного чоловіка ОСОБА_9 .

Мати позивача, вітчим та її цивільний чоловік допомагають позивачу у виховані дітей.

Зважаючи на відсутність спілкування відповідача з дитиною ОСОБА_10 , дитина не згадує про батька, не сумує за ним, не питає про зустрічі.

Дитина має статус дитини-інваліда, внаслідок наступного діагнозу: Хвороба Реклінгхаузена, нейрофіброматоз. Вроджена деформація правої в/г кістки. Вкорочення правої н/кінцівки на 1см. Вроджена деформація, яка зумовлює стійкі значні обмеження рухів та функцій опорно-рухового апарату.

З 11.10.2022 дитина тимчасово проживає разом з матір`ю у Республіці Польща за місцем проживання цивільного чоловіка позивача - ОСОБА_9

25.12.2022 дитина опинилася у лікарні з запаленням легенів, однак відповідач на прохання позивача надав лише пенсію дитини, та здоров`ям дитини не цікавився.

Відповідач не приймає належної участі у вихованні доньки, не проявляє до неї батьківського піклування, зв`язків з дитиною не підтримує, дитину не провідує, не цікавиться її життям та вихованням, матеріально не утримує, участі в духовному, моральному та фізичному розвитку дитини не приймає.

Вказує на те, що така поведінка відповідача свідчить про його байдужість до подальшої долі дитини і ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

За вх. 3873 від 16.02.2023 від представника відповідача - адвоката Мельника О.Ф. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали однією сім`єю та в них народилася спільна дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З часом спільне життя не склалося, сім`я фактично розпалася, шлюб був розірваний за рішенням суду. Під час спільного проживання вони разом проживали в будинку матері відповідача по АДРЕСА_2 , там же народилася їхня дочка, тому там вона і зареєстрована. У 2018 році відповідач поїхав на роботу до Польщі, а в кінці січня 2019 року позивачка залишила дитину на бабусю, тобто матір відповідача, і також приїхала до нього в Польщу, де вони разом проживали. Бабуся доглядала дитину, займалася її забезпеченням та вихованням. Оскільки дитина має інвалідність, то бабуся займалася її лікуванням, возила її до інституту ортопедії і травматології на операцію. У вересні 2020 року трагічно загинула сестра відповідача, тому він приїхав з Польщі до України, де пробув більше місяця, а перед тим, як мав повертатися знову до Польщі, на прохання позивачки перевіз їхню спільну дочку ОСОБА_12 до другої бабусі, тобто матері своєї дружини, в м. Київ, щоб і вона також могла з нею побавитися. Після цього дитину вже не повернули за попереднім її місцем проживання. Після повернення до Польщі відповідач побачив, що речей дружини у квартирі вже немає і вона перейшла проживати до іншого чоловіка, з яким вона проживає по даний час і в них народилася спільна дитина. За весь той період, коли дочка проживала разом з матір`ю відповідача, він безперешкодно з нею спілкувався, регулярно надав матеріальну допомогу на її утримання, забезпечував необхідними речами. В жовтні 2022 року позивачка перевезла їхню спільну дочку ОСОБА_12 за місцем свого проживання до Польщі і з того часу заборонила йому спілкуватися з дитиною, заблокувавши його номер у телефоні дитини. Зважаючи на те, що вони проживають у чужій країні, він не мав змоги звернутися із відповідною заявою про те, що вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з його дочкою. Відповідач вважає, що позивач у позовній заяві виклала неправдиві факти та докази того, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання їхньої спільної дочки ОСОБА_12 , оскільки в нього є бажання бачитися з дитиною, допомагати їй та надавати необхідну матеріальну допомогу, проте цього йому не дозволяє робити позивачка, оскільки всіляко чинить перешкоди у цьому. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними та належним чином не обґрунтованими.

За вх. №6517 від 16.03.2023 від представника позивача - адвоката Полупанової О.О. надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач не погоджується із доводами відповідача та його представника, оскільки твердження того, що вона залишила свою малолітню дитину та поїхала до Польщі з власної волі не відповідають дійсності, адже це відбулося саме за наполяганням матері відповідача, яка вважала, що таким чином можна зібрати грошей на придбання житла. Навіть працюючи в Польщі, вони регулярно відвідували свою дочку та надавали кошти на її утримання та виховання. Згодом сім`я розпалася виключно через негативну поведінку відповідача, через застосування фізичної сили та принижень, що і змусило до переїзду в інше місце проживання. Твердження відповідача про те, що вона чинить перешкоди у спілкуванні з їхньою спільною дитиною, не відповідають дійсності, адже він знає адресу проживання дитини, проте жодного разу не намагався з нею побачитися. Він не цікавиться станом здоров`я дитини, не надає ні матеріальної ні фізичної допомоги. На даний час відповідач не позбавлений можливості звернутися до відповідних органів у Республіці Польща із заявою про вчинення перешкод у його спілкуванні з дитиною, адже вони там офіційно проживають та мають дозволи на проживання, проте, він цього не зробив.

Позивач в судовому засіданні вказала, що позов підтримує в повному обсязі. Зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно їх спільної дитини ОСОБА_5 , матеріальної допомоги чи будь якої іншої не надає. Відповідач не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилася велика заборгованість. Останні три місяці взагалі аліментів не отримує. Соціальну допомогу на дитину інваліда ОСОБА_4 оформив на своє ім`я, однак кошти для утримання дитини не надає. Дитина хворіє, потребує постійного лікування, однак відповідач коштів на лікування не надає. Відповідач останній раз бачив дитину та спілкувався з нею по телефону у 2020 році. Перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною ніхто не чинить. Дитина батька не пам`ятає. Вона намагалася розшукати ОСОБА_4 , ходила до його місця роботи, однак на той час він вже там не працював. На протязі двох років вона з дитиною проживає на території Польщі в м. Гданськ. Відповідач рік тому теж проживав та працював в м. Гданськ Польща.

Представник позивача ОСОБА_1 - Полупанова О.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та просила їх задоволити. Вказала на те, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того вказала, що дитина проживає разом із матір`ю в Польщі з жовтня 2022 р.. Соціальна допомога на дитину була оформлена батьком, оскільки мати працювала в Польщі. На даний час кошти по соціальній допомозі не надходять дитині. Батько допомогу оформив на себе, так як на той час він перебував в Україні. Дитина зареєстрована в Черкаській області в с. Родниківка, так як не можна отримати дозвіл, щоб зняти з реєстрації та перереєструвати за місцем проживання матері. На час війни дитина проживає з позивачем, тимчасово в Польщі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та вказав, що підтримує поданий ним відзив. Крім того, зазначив, що до народження дитини сім`я ОСОБА_5 проживала в с. Родниківка. Після народження дитини, також проживали в с. Родниківка, Уманського району. Відповідач та позивач через нестачу коштів поїхали працювати до Польщі, а дитина проживала з матір`ю відповідача. Відповідач коли приїхав до України перевіз дитину до м. Києва для тимчасового проживання, щоб інша бабуся мала можливість спілкуватися з дитиною. Однак, після того як дитину перевезли до м. Києва, дитину заборонили бачити бабусі (матері відповідача) і відповідачу спілкуватися з дитиною. В подальшому позивач перевезла дитину до Польщі. Коли приїхав ОСОБА_4 на поховання сестри, перевіз дитину до Києва, а сам повернувся до Польщі і позивач залишивши чоловіка (відповідача) залишила місце свого проживання та пішла проживати до іншого чоловіка. Відповідач спілкувався з дитиною, як перевезли до Польщі, в подальшому позивач заблокувала відповідача в телефоні, тому на даний час він не може бачитись та спілкуватись. У 2019, 2020рр.батько бачив дитину, а позивачка не спілкувалася, а у 2021р. дитина проживала з матір`ю позивача, яка чинила перешкоди у спілкуванні. Відповідач не звертався з питанням щодо усунення перешкод, так як не є громадянином Польщі, оскільки вони зареєстровані в с. Родниківка Уманського району. Дитина по місцю реєстрації не проживає. В 2023 році відповідач дізнався, що дитина в Польщі, оскільки позивач не повідомила відповідача про це, переховувала дитину. Заборгованість по аліментах утворилася, так як відповідач не мав постійної роботи. Кошти передає позивачу і через виконавчу службу.

В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, не з`явився, попередньо надано лист про те, що служба залучена, як третя особа, до розгляду цивільної справи №705/251/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаються на те, що огляд місця проживання дитини та складання відповідного акту обстеження умов проживання дитини здійснюється за місцем проживання дитини. Наразі малолітня ОСОБА_11 , перебуває разом із матір`ю за кордоном про що вказано в позовній заяві. Висновок органу опіки та піклування відповідно до ст. 19 СК України подається до суду. Питання щодо можливого позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, не виносилося.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками вказані - батьком ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 42).

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2022 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.33-35).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 21.07.2017 в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №364 - розірвано (а.с. 36-38).

23.09.2022 року постановою головного державного виконавця Уманського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лимаренко В.М. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.01.2022р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27).

Відповідно до розрахунку, станом на 01.11.2022р. заборгованість по аліментах ОСОБА_4 становить 27233,90 грн. (а.с.28).

Відповідно до розрахунку, станом на 01.08.2023р. заборгованість по аліментах ОСОБА_4 становить 144721,05 грн. (а.с.168).

Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №567797 ОСОБА_5 має діагноз: Хвороба Реклінгхаузена, нейрофіброматоз. Вроджена деформація правої в/г кістки. Вкорочення правої н/кінцівки на 1см. Вроджена деформація, яка зумовлює стійкі значні обмеження рухів та функцій опорно-рухового апарату (а.с.40-41).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 17 жовтня 2018 року (а.с.43).

Відповідно до довідки Родниківського страростинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 13.02.2023, ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_2 , разом з ним були зареєстровані, за період з 17.10.2018 по 16.10.2020 року, зокрема, дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Дочка ОСОБА_5 була зареєстрована з 17.10.2018 року по даний час, але фактично проживала з 17.10.2018 по 16.10.2020 (а.с. 70).

Відповідно до відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва», дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває під наглядом лікаря-педіатра Ранна Ігоря Олеговича з 11.10.2021р., коли була укладена декларація про вибір лікаря первинної ланки. Під час звернень до лікувального закладу для отримання неповнолітньою ОСОБА_5 медичної допомоги дитину супроводжувала бабуся, яка виконувала всі рекомендації лікаря (а.с. 44).

Відповідно до відповіді №986 від 31.10.22 КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», згідно з обліковими записами гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , під наркологічним наглядом в КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» не перебуває (а.с.45).

Відповідно до повідомлення №061/203/06-1783 від 04.11.22 КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня №2», гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , під наглядом лікаря-психіатра у вказаному закладі не перебуває (а.с.46).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 08 лютого 2022 року (а.с.13).

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).

У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Посилання позивача на існування заборгованості по аліментах та спілкування батька з дитиною повною мірою не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків та не є тією виключною підставою, яка може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При цьому суд бере до уваги те, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Також, відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи, служба, яка залучена, як третя особа, до розгляду даної цивільної справи, з урахуванням того, що огляд місця проживання дитини та складання відповідного акту обстеження умов проживання дитини здійснюється за місцем проживання дитини, а наразі малолітня ОСОБА_11 , перебуває разом із матір`ю за кордоном, то відповідний висновок складений не може бути, будь які рекомендації з цього питання не можуть бути надані службою. Крім того, питання щодо можливого позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, не виносилося.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, в тому числі перебування сторін та дитини за кордоном, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 19,164, 165, 166 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 133, 206, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , який подано представником позивача-адвокатом Полупановою Ольгою Олександрівною до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві Державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся Сергіївна Годік