Номер провадження: 22-ц/813/2653/24
Справа № 520/3780/18
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Кирила Миколайовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 року, постановлену під головуванням судді Луняченка В.О., про відмову у роз`ясненні судового рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа: Київський районний відділ у м. Одеса Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту реєстрації народження,

встановив:

30.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту реєстрації народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Ближній Хутір, Слободзейського району, Республіки Молдова.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено та встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Ближній Хутір, Слободзейського району, Республіки Молдова (а.с.63-65).

07.10.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук К.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив встановити, що внесенню до актового запису про народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Ближній Хутір, Слободзейського району, Республіки Молдова, підлягає інформація про його батьків, а саме: про мати дитини ОСОБА_2 та батька: ОСОБА_3 . Підстава внесення інформації про батька дитини рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року у справі № 520/3780/18 (а.с.68-71).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2022 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука К.М. про ухвалення додаткового рішення було відмовлено (а.с.87).

27.07.2023 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Шевчука К.М., звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.12.2018 року та просив зазначити, що внесенню до актового запису про народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Ближній Хутір, Слободзейського району, Республіки Молдова, підлягає інформація про його батьків, а саме: про мати ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 . Підстава внесення інформації про батька дитини вищевказане рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року у справі № 520/3780/18.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення відмовлено (а.с.101-102).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук К.М. ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 року та ухвалення нового судового рішення, яким заяву про роз`яснення судового рішення задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.104-108).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука К.М., колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.132-136).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час (а.с.122), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні, за участю представника апелянта та у відсутності інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що в мотивувальні частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року відображено аналіз фактичних обставин справи, оцінку доказів, зазначено підстави вирішення справи, а резолютивна частина рішення є зрозумілою і не припускає різного тлумачення (а.с.101-102).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту, заінтересована особа, Київський відділ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області.

В заяві ОСОБА_1 просив встановити факт його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ближній Хутір, Слободзейського району, Республіки Молдова (а.с.1-3).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та встановлено факт, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ближній Хутор, Слободзейського району, Республіки Молдова (а.с.63-65).

07.10.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук К.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив встановити, що внесенню до актового запису про народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Ближній Хутір, Слободзейського району, Республіки Молдова, підлягає інформація про його батьків, а саме: про мати ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 . Підстава внесення інформації про батька дитини рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року у справі № 520/3780/18 (а.с.68-71).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2022 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука К.М. про ухвалення додаткового рішення було відмовлено (а.с.87).

Звертаючись із заявою про роз`яснення рішення Київського районного суду м. Одеси від 0.12.2018 року адвокат Шевчук К.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив суд роз`яснити рішення шляхом внесення до актового запису про народження відомостей про батьків ОСОБА_1 , а саме: мати ОСОБА_2 та батька: ОСОБА_3 (а.с.92-93).

Разом з тим, звертаючись із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 не ставив перед судом питання про внесення змін до актового запису відомостей про батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

У частині 2 цієї статті передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Як свідчить тлумачення ч.ч. 1 та 2 ст. 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

При цьому не підлягають роз`ясненню судові рішення, ухвалені судом у межах наданих йому повноважень з процесуальних питань, які вказують на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 904/2526/18 зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною 2 ст. 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання».

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Резолютивна частина рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року є чіткою і зрозумілою, оскільки містить висновок по суті вирішення спору, а саме, висновок про встановлення факту, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Ближній Хутір, Слободзейського району, Республіки Молдова, про що заявник і просив.

Зважаючи на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2028 року питання про визнання батьківства ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 не вирішувалось, а встановлювався лише факт народження особи в певному місці в певний час, резолютивна частина судового рішення від 20.12.2018 року є чіткою та зрозумілою, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, заперечень проти судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» Конвенція зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала у справі прийнята у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374. ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд.

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Кирила Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 року про відмову у роз`ясненні судового рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21.03.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк