Яготинський районний суд Київської області
Справа № 1028/455/12
Провадження № 4-с/382/3/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ложнікової А. Ю., під час виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 25.07.2012 року у справі № 1028/455/12,

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області надійшла зазначена скарга, відповідно до вимог якої просить:

- визнати дії старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ложнікової А. Ю. щодо здійснення розрахунку заборгованості з аліментів за період з вересня 2018 року до березня 2024 року у межах виконавчого провадження ВП № 57170451 неправомірними та скасувати такий розрахунок заборгованості;

- зобов`язати старшого державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ложнікову А. Ю., у якого перебуває у провадженні виконавче провадження № 57170451, здійснити розрахунок заборгованості з аліментів за період з вересня 2018 року до березня 2024 року із застосування встановленого Сіменйним кодексом України мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину.

В обґрунтування заяви зазначив, що згідно з рішенням Яготинського районного суду Київської області від 25 липня 2012 року у справі у справі № 1028/455/12 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 400 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 12 липня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення суду скаржником було отримано виконавчий лист, який було пред?явлено до примусового виконання до Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. В зв`язку із зміною місця проживання боржниці, згідно постанови державного виконавця від 07.03.2019 року виконавче провадження було передано на примусове виконання до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. До цього часу примусове виконання виконавчого листа здійснюється Прилуцьким відділом державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Так, 17.01.2024 року ОСОБА_1 було отримано розрахунок заборгованості по аліментах в межах вищевказаного виконавчого провадження за період з вересня 2018 року по березень 2024 року. Ознайомившись із даним розрахунком заборгованості, який було виконано старшим державним виконавцем Ложнікова А.Ю. Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач виявив його не відповідність вимогам закону. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції від 06.02.2018 року), мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з огляду на вищевказане, заявник вважає дії старшого державного виконавця щодо здійснення розрахунку заборгованості з аліментів за період з вересня 2018 року по березень 2024 року у межах виконавчого провадження ВП № 57170451 неправомірними, а складений розрахунок заборгованості таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 29.01.2024 року прийнято до розгляду скаргу та призначено її розгляд у судовому засіданні.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Боржник та орган виконання судових рішень в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 450 ЦПК неявка осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст. ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27.11.1992, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Поряд з цим, суд також враховує, що згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство й батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України (згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України).

Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 7, ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України). Згідно із ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законом України від 26 січня 2016 року № 936-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту дітей та підтримки сімей з дітьми" було внесені зміни до Закону України "Про охорону дитинства", зокрема введені поняття та визначення: "забезпечення найкращих інтересів дитини" з урахуванням загальноприйнятих міжнародних норм.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", "забезпечення найкращих інтересів дитини" передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що у вирішенні будь-яких спорів учасниками яких є батьки, суд має виходити з найкращих інтересів дитини.

Судом встановлено, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 25 липня 2012 року у справі № 1-28/455/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів позов задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Прилуки Чернігівської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючої, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, доньки- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 400 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 12 липня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття, а в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із матеріалів виконавчого провадження № 57170451 вбачається, що з 19.03.2019 року на примусовому виконанні Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебуває виконавчий лист № 1028/455/12, виданий 06.08.2018 року Яготинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 400 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи із 12 липня 2012 року і до повноліття дітей.

18.01.2024 року представник заявника звернулася до Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про перерахунок та збільшення розміру аліментів до гарантованого законом мінімуму 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який прийнято 17.05.2017 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким, зокрема, було внесено зміни до частини 2 статті 182 СК України і встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набрав чинності та почав дію з 08.07.2017 року, частину другу статті 182 Сімейного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд враховує, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Метою ухвалення відповідних змін, відповідно до пояснювальної записки відповідного законопроекту, було створення економічних передумов для подальшого вдосконалення механізму забезпечення конституційного права дітей на достатній життєвий рівень та покращення матеріального забезпечення дітей. Законодавець вважав, що батьки або інші особи, які виховують дитину, повинні створити такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Однією з найбільш нагальних проблем у сфері захисту прав дітей є проблема належного матеріального забезпечення. Найбільш гостро вона стоїть для дітей, які виховуються в неповних сім`ях.

Таким чином, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року, частину першу статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Дані правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 р. по справі №682/3112/18, постановах Верховного Суду від 20.06.2019 р. по справі №632/580/17, від 30.06.2020 р. по справі №320/8024/16-ц, а в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Внесені до Закону № 1404-VІІІ зміни мали на меті посилення захисту прав дітей шляхом встановлення, зокрема, відповідного дієвого правового механізму, передбаченого ч. 1 ст. 71 цього Закону, неможливість застосування якого, на переконання суду, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що державний виконавець, в провадженні якого перебуває вищезазначене виконавче провадження, починаючи з 28.08.2018 року мала перерахувати розмір аліментів, який мав бути не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, тобто не нижче ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і розрахунок заборгованості по аліментам робити також з урахуванням розміру аліментів, який мав бути не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З матеріалів виконавчого провадження № 57170451 вбачається, що державний виконавець при здійсненні примусового виконання рішення Яготинського районного суду від 25.07.2012 року про стягнення аліментів, не в повному обсязі дотрималася вимог ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", а тому суд вважає за необхідне та відповідно до вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України визнати дії виконавця неправомірними і зобов`язати державного виконавця поновити порушене право заявника.

Керуючись ст. ст. 2-10, 258-261, 351-355, 447-453 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ложнікової А. Ю. під час виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 25.07.2012 року у справі № 1028/455/12 задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ложнікової А. Ю. щодо здійснення розрахунку заборгованості з аліментів з вересня 2018 року у межах виконавчого провадження ВП № 57170451 неправомірними та скасувати такий розрахунок заборгованості.

Зобов?язати державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якого перебуває у провадженні виконавче провадження № 57170451, здійснити розрахунок заборгованості з аліментів з вересня 2018 року із застосуванням встановленого Сімейним кодексом України мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали підписано 28.03.2024 року.

Суддя М. М. Нарольський