Провадження № 2/205/57/24
У Х В А Л А

08 січня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Терещенко Т.П., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення фактів та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 надала до суду вищевказану позовну заяву.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху, оскільки вона була подана з порушенням вимог ст.ст.175,177 ЦПК України, та надано строк для усунення недоліків.

03 січня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 надала до суду позовну заяву з усуненням недоліків, що були вказані у мотивувальній частині ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Фактично вказану позовну заяву з усуненням недоліків передано судді канцелярією суду 08 січня 2024 року.

Однак вказана позовна заява надана до суду без усунення усіх недоліків, що були вказані у мотивувальній частині ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням зазначених обставин вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає повторно залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єктів та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, регулюються положеннями Закону України «Про судовий збір».

Судовий збір - це грошова сума, яку сплачує особа, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), правовідносин, з яких він виник, і предмету позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 073,60 грн. станом на час подання позову позивачем), а ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Разом з тим, відповідно до п. 10 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Відповідно до змісту позовної заяви та вимог позивач просить встановити факти, а саме: що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є одна й та сама особа; що він є рідним братом ОСОБА_5 ; що вона є рідною племінницею ОСОБА_5 ; визнати її спадкоємцем за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та рідної бабусі ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином позовна заява містить вимоги як немайнового характеру, так і майнового характеру.

Представник позивача у позовній заяві з усуненням недоліків посилається на те, що у позовній заяві є дві вимоги про встановлення факту родинних відносин, а тому за подання заяви про встановлення факту родинних відносин сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (536,80 грн. станом на час подання позову позивачем), однак позивач звернулася до суду саме з позовною заявою в порядку позовного провадження, а не з заявою в порядку окремого провадження, тому судовий збір повинен сплачуватися як за подання позовної заяви, що має немайновий характер.

З матеріалів справи суддею встановлено, що позивачем долучено до позовної заяви квитанції про сплату судового збору в розмірі 1 610,40 грн. і 1 610,40 грн. за чотири немайнові вимоги, а також 5 622 грн. за майнову вимогу.

Однак, позивачем не виконано зазначені вимоги закону в повному обсязі, оскільки з позовної заяви ОСОБА_1 встановлено, що вона містить чотири вимоги немайнового характеру, за які судовий збір слід сплачувати у розмірі по 1 073,60 грн. за кожну немайнову вимогу на загальну суму в розмірі 4 294,40 грн., а позивачем сплачено лише 3 220,80 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивачем не сплачено в повному обсязі судовий збір при зверненні до суду з позовом та враховуючи характер спору, їй необхідно доплатити судовий збір ще за одну позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 1 073,60 грн.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, вищевказані вимоги закону позивачами не виконані, таким чином, згідно із ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Оскільки при вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява з усуненням недоліків не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, а тому позовна заява ОСОБА_1 повторно підлягає залишенню без руху з метою надання позивачу строку, що не перевищує десяти днів з дня отримання нею копії ухвали, усунути зазначені недоліки.

Керуючись ст. ст. 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення фактів та визнання права власності повторно залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання нею копії ухвали, інакше заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.П. Терещенко