ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2329/24 Справа № 211/4506/23 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого суді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/4506/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,

на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року (суддя Ніколенко Д.М.), ухвалене в приміщенні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 06 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В липні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 після його смерті відкрилась спадщина. Вони, як спадкоємці за законом, та відповідач, як дружина покійного, звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу. Свідоцтва про право на спадщину за законом вони отримали 08 травня 2023 року, при цьому протягом тривалого часу відповідач чинила їм перешкоди в отриманні свідоцтв про право на спадщину. На теперішній час відповідач не дає їм можливості потрапити до квартири, співвласниками якої вони є, відповідач вимагала від них сплатити комунальні послуги, борг за якими виник вже після смерті батька, але вони вважають таку вимогу необґрунтованою та незаконною, оскільки відповідач не надає можливості їм користуватись майном. Наразі вони не мають можливості потрапити у належне їм майно, розпоряджатись ним та вільно користуватись, оскільки відповідач доступу до житлового приміщення не надає, ключі від квартири є тільки у неї.

Просили суду усунути ним перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року позов задоволено: усунуто перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні майном шляхом вселення у квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_5 в рахунок відшкодування судових витрат на користь ОСОБА_6 судовий збір у сумі 1 073 грн 60 коп та на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 073 грн 60 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачі у справі, які у законний спосіб набули право власності на частки у спірному житлі, через протиправні дії відповідача не можуть реалізувати свої правомочності співвласників щодо цього житла.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що твердження позивачів про те, що вона не дає їм можливості потрапити до квартири, яка є їх спільним сумісним майном, порушує їх право власності на вказану квартиру та їх право власності на житло, не відповідають дійсності та не підтверджені належними та допустимими доказами. Вважає, що вселення відповідачів у квартиру можливе лише після встановлення порядку користування приміщеннями квартири, оскільки до цього вони будуть потрапляти до квартири у будь-який час доби за її відсутності, та що саме вони збираються там робити, їй не відомо..

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Голівер П.В. в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 08 травня 2023 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Частка кожного з співвласників становить (а.с.4, 5).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі у справі, які у законний спосіб набули право власності на частки у спірному житлі, через протиправні дії відповідача не можуть реалізувати свої правомочності співвласників щодо цього житла.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках, встановлених законом.

Закріплений в нормативно-правових актах принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (пункт 1 статті 8 Конвенції).

Пункт 2 статі 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позбавлені права користування власністю та доказів протилежного відповідачкою не надано.

Натомість, у сенсі положень статті 391 ЦК України, яка передбачає захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, вимога власника про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (негаторний позов) може бути пред`явлена у межах строку існування правопорушення (якщо перешкоди усунено, то відпадають і підстави на пред`явлення негаторного позову); до таких вимог позовна давність не застосовується. Власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має доказати факт існування перешкоду здійсненні користування та розпорядження майном. Особа, яка створює перешкоди, як то відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки для того, щоб позов не підлягав задоволенню.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де їх частка становить по частині вказаної квартири. Перешкоди позивачам, як співвласникам, зі сторони відповідачки у здійсненні права користування та розпорядження майном, що є об`єктом права спільної часткової власності, наявні, факт існування перешкод у користуванні цим майном доведений, що ж до відповідачки, то нею правомірний характер своєї поведінки не доведений.

За таких обставин, правові підстави для відмови позивачам у задоволенні вимог про усунення перешкод у здійсненні ними, як співвласниками, права користування та розпорядження квартири відсутні. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як співвласники квартири, мають право використовувати помешкання за його цільовим призначенням як-то для власного проживання, так і для проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що відповідачем не чиняться перешкоди позивачам у користуванні житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , спростовуються вищевикладеним.

Більш того, заявляючи в апеляційній скарзі про відсутність перешкод позивачам у користуванні власністю, відповідач ОСОБА_3 даний позов не визнає та заперечує проти задоволення позовних вимог, що вочевидь свідчить про наявність неприязних стосунків між сторонами та підтверджує доводи позивача, викладені в позовній заяві.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вселення відповідачів у квартиру можливе лише після встановлення порядку користування приміщеннями квартири, тому щодо цього відповідачі будуть потрапляти до квартири у будь-який час доби за відсутності відповідача, та що саме вони збираються робити, потрапивши до квартири відповідачу не відомо, оскільки згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлення перед вселенням порядку користування приміщеннями квартири чинними нормами законодавства не передбачено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINAN DOTHER Sv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П.Зубакова

Повне судове рішення складено 02 квітня 2024 року

Головуючий О.О.Тимченко