Дата документу 11.03.2024
Справа № 334/711/24
Провадження № 2/334/1017/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., за участю секретаря судового засідання Шерештан О.М., учасників справи: представника позивачки адвоката Щасливої М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 22.12.2007 між сторонами було укладено шлюб який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2016. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дитини залишилась проживати з позивачкою, спору про місце проживання дитини сторони не мають.

Відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з дитиною не бачиться, не спілкується, не підтримує жодних стосунків.

У зв`язку з необхідністю зареєструвати місце проживання 17.01.2024 син звернувся до Департаменту реєстраційних послуг, однак за наслідками розгляду заяви у реєстрації місця проживання було відмовлено, оскільки заявник не подав згоду другого законного представника дитини (батька).

Оскільки неможливість проведення державної реєстрації місця проживання дитини за вказаних обставин суперечить її інтересам, позивачка звернулась до суду з позовом про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений у встановленому ЦПК України порядку. Відзиву на позовну заяву відповідач не надав, із заявою про розгляд справи без його участі не звертався, у зв`язку з чим суд за згодою представника позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази у справі, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 22.12.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2016.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.

Позивачка зареєстрована і постійно проживає разом з неповнолітнім сином за адресою АДРЕСА_1 , яка згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 14.09.2007, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ від 01.10.2007 належить позивачці на праві спільної сумісної власності.

З метою належного оформлення місця проживання і у зв`язку з досягненням 14-річного віку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.01.2024 звернувся до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою АДРЕСА_1 .

За наслідками розгляду заяви у реєстрації місця проживання було відмовлено, оскільки заявник не подав згоду другого законного представника дитини (батька).

Відповідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно із ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Якщо батьки дитини проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір про проживання дитини із матір`ю і спору, який підлягав би вирішенню на підставі статті 161 СК України, між сторонами немає.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів, визначається Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265.

Згідно з п. 14, 15 Порядку, дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання батьків або інших законних представників чи одного з них без їх згоди. Дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж задеклароване/зареєстроване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них. У разі декларування місця проживання у гуртожитку на період здобуття освіти така згода не надається.

Особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування). (п.31).

У разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. (п.32).

Відповідно до пункту 35 Порядку, для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), уповноважена особа житла або уповноважена особа спеціалізованої соціальної установи, закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням подає в тому числі, документи, що підтверджують: право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що рішення суду про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є самостійною підставою для реєстрації дитини.

Частина перша статті 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Враховуючи, що син позивачки постійно проживає разом з матір`ю, спір між сторонами про місце проживання дитини, який підлягав би вирішенню на підставі статті 161 СК України, між сторонами відсутній, батьки зареєстровані за різними адресами, згоду батька позивачка не може отримати внаслідок нехтування останнім цих правил, а тому інтересах дитини необхідно надати дозвіл на реєстрацію дитини за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 . На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Складення повного тексту судового рішення 16.03.2024.

Суддя: Турбіна Т. Ф.