КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року місто Київ.

Справа №755/1872/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7278/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року (у складі судді Арапіної Н.Є., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

31 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 40 000,00 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних на строк до 25 жовтня 2021 року. 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої відповідач отримав транш у розмірі 15 000,00 Євро. Крім того, 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач в забезпечення виконання грошового зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами було укладено договір поруки № 41-07-Ил/33-П, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов`язань позичальником, які передбачені договором про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року. 19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 73,99 грн. Відповідачі не надавали своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року загальна заборгованість станом на 02 грудня 2021 року становить у розмірі 241 355,59 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 122 021,95 грн, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом за період з 17 вересня 2015 року по 25 жовтня 2021 року у розмірі 118 571,76 грн, трьох відсотків річних за період з 26 жовтня 2021 року по 02 грудня 2021 року у розмірі 761,88 грн У зв`язку з чим просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 241 355,59 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, яка складається із заборгованості по відсоткам за період з 01 березня 2019 року по 25 жовтня 2021 року у розмірі 52 713,47 (п`ятдесят дві тисячі сімсот тринадцять) грн 47 коп, трьох відсотків річних за період з 26 жовтня 2021 року по 02 грудня 2021 року у розмірі 761 (сімсот шістдесят одна) грн 88 коп.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Державна іпотечна установа 15 січня 2024 року, згідно поштової відмітки, направила до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржене рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи загальну заборгованість по щомісячних платежах по тілу кредиту в сумі 122 021, 95 грн та додатково стягнути відсотки за період з 12.03.2017 року по 25.10.2021 року в сумі 39 480,89 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд формально підійшов до розгляду справи, судом порушено вимоги матеріального права, встановлені обставини не відповідають дійсності та реальним обставинам.

Вказує, що позивач звернувся з позовом 31 січня 2022 року, а не 03 лютого 2022 року, як зазначено в рішенні суду першої інстанції, що підтверджується відміткою поштового відділення.

Зазначає, що відмовляючи в частині стягнення тіла кредиту та відсотків по кредиту суд не наводить обґрунтування такої відмови.

Звертає увагу суду на висновки в постанові від 06.12.2023 року Верховного суду у справі № 212/10834/21 щодо застосування строків позовної давності в період карантину та застосування до правовідносин з пропуску позовної давності Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та зазначає, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо заборгованості, яка утворилась з 01 квітня 2017 року у зв`язку з введенням карантину по всій території України. Враховуючи зазначене, суд безпідставно не стягнув відсотки з 12.03.2017 року по 25.10.2021 року в сумі 39 480 грн. 89 коп.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

19 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідачів на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Вказує, що в свої апеляційній скарзі скаржник виклав критику рішення в не оскаржуваній ним частині, не ставлячи питання ані про зміну рішення, ані про його скасування в частині задоволення позовних вимог, яким встановлені обставини та підстави усіх заявлених ним вимог.

Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді відповідач ОСОБА_2 не посилалась на припинення поруки. Рішення в частині задоволених вимог не оскаржено відповідачами, а тому в цій частині рішення не перегглядається.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 40 000,00 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних на строк до 25 жовтня 2021 року (а.с. 21-25, 26-28, 83-84).

25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої відповідач отримав транш у розмірі 15 000,00 Євро (а. с. 29-30, 31-33).

Крім того, 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач в забезпечення виконання грошового зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 105-108).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами було укладено договір поруки № 41-07-Ил/33-П, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов`язань позичальником, які передбачені договором про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року (а. с. 111-113).

19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 73,99 грн. (а. с. 34-35, 36-38).

19 листопада 2007 року відповідач отримав транш у розмірі 5 000,00 Євро (а. с. 86, 86а).

06 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 74,34 грн. (а. с. 39-40, 41-43).

06 грудня 2007 року відповідач отримав транш у розмірі 5 000,00 Євро (а. с. 87, 88).

20 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 4 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 145,29 грн. (а.с. 44-45, 46-48).

20 грудня 2007 року відповідач отримав транш у розмірі 10 000,00 Євро (а.с. 89, 90).

04 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 5 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за користування кредитними ресурсами позичальник сплачує відсотки у валюті кредиту у розмірі 16,00 % річних, за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 8,70 грн. (а. с. 49-50, 51-53).

04 червня 2008 року відповідач отримав транш у розмірі 575,00 Євро (а. с. 91, 92).

Крім того, 04 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 41-07-Ил/33-П від 25 жовтня 2007 року (а.с. 114-115).

09 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 6 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 10,03 грн. (а.с. 54-55, 56-57).

09 липня 2008 року відповідач отримав транш у розмірі 660,00 Євро (а. с. 93, 94).

11 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 7 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 10,30 грн. (а. с. 58-59, 60-61).

11 серпня 2008 року відповідач отримав транш у розмірі 705,00 Євро (а.с. 95, 96).

05 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 8 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 10,05 грн. (а.с. 62-63, 64-65).

05 серпня 2008 року відповідач отримав транш у розмірі 715,00 Євро (а.с. 97, 98).

11 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 9 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 13,68 грн. (а.с. 66-67, 68-69).

11 вересня 2008 року відповідач отримав транш у розмірі 1 000,00 Євро (а.с. 99-100).

10 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 10 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 9,84 грн. (а.с. 70-71, 72-73).

10 жовтня 2008 року відповідач отримав транш у розмірі 730,00 Євро (а.с. 101, 102).

13 листопада 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 11 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за видачу кредитних коштів позичальник сплачує банку комісійну винагороду у розмірі 11,01 грн. (а.с. 74-75, 76-77).

13 листопада 2008 року відповідач отримав транш у розмірі 760,00 Євро (а.с. 103, 104). Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 12 до Договору про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до умов якої за користування кредитними ресурсами позичальник сплачує відсотки у розмірі 16,00 % річних (а. с. 78-80, 81-82).

22 березня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 25 жовтня 2007 року (а. с. 109-110).

Крім того, 22 березня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 41-07-Ил/33-П від 25 жовтня 2007 року (а. с. 116-117).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року загальна заборгованість станом на 02 грудня 2021 року становить 241 355,59 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 122 021,95 грн, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом за період з 17 вересня 2015 року по 25 жовтня 2021 року у розмірі 118 571,76 грн., трьох відсотків річних за період з 26 жовтня 2021 року по 02 грудня 2021 року у розмірі 761,88 грн. (а. с. 131, 132-133, 134, 136-137).

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір відступлення прав вимоги № 17/4-В, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року та договором поруки № 41-07-Ил/33-П від 25 жовтня 2007 року перейшло до Державної іпотечної установи (а. с. 118-121, 122-123).

19 жовтня 2015 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_3 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги (а. с. 124-125, 126, 127-128, 129, 130).

Однак відповідачами не оскаржено вказаний договір відступлення прав вимоги.

Відповідачі не заперечували про наявність заборгованості за кредитним договором та не спростували її розмір жодним доказом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції встановив, що відповідачі не виконали умови договору, однак позивач пропустив строк позовної давності в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по відсоткам за період з 01 грудня 2015 року по 01 березня 2019 року. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що стягненню підлягає лише заборгованість по відсоткам за період з 01 березня 2019 року по 25 жовтня 2021 року у розмірі 52 713,47 грн. та три відсотки річних за період з 26 жовтня 2021 року по 02 грудня 2021 року у розмірі 761,88 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів справи, Представник відповідачів подав до суду заяву про застування строків позовної давності, згідно якої просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки відповідач, починаючи з 08 грудня 2015 року погашень заборгованості за кредитним договором не здійснював, про що було відомо позивачу (а.с.190-194).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і відсотків) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року в рамках справи №904/3280/18 (ЄДРСРУ №79718705).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».

Судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено строки виконання позичальником зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (до 10 числа кожного місяця) (п. 3.2 кредитного договору).

Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору (до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань) сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Останній платіж на погашення кредиту (основний борг) здійснений 23 листопада 2015 року (а.с. 132), тобто з розрахунку заборгованості за кредитом вбачається обізнаність позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором з 01 грудня 2015 року. Враховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності по стягненню заборгованості усього тіла кредиту. Однак судом не було враховано наступне.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до п. 3.2. Договору № 41-07-Ил/33 позичальник зобов`язується щомісячно, починаючи з 1 листопада 2017 року в строк до 10 числа кожного місяця, виконувати погашення заборгованості по Кредитним ресурсам (том 1, а.с. 21-24).

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати до 10 числа кожного календарного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

До аналогічного висновку прийшов Верховний суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21

Таким чином, враховуючи зазначене та те, що виплата коштів відбувалась за періодичним платежем до 10 числа кожного місяця, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено позовну давність на заборгованість, яка виникла у відповідачів в період з 11 квітня 2017 року по 25 жовтня 2021 року.

Відповідно до п. 3.2. Додаткової угоди № 12 від 22 березня 2012 року, позичальник зобов`язується щомісяця в термін з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами у розмірі 72 євро 25 євроцентів згідно графіка зниження розміру заборгованості (том 1, а.с. 78-80).

З розрахунку, проведеному у відповідності до графіку зниження розміру заборгованості (том 1, а.с. 81) в період з 11 квітня 2017 року по 25 жовтня 2021 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 3 901,89 євро, що є в еквіваленті по курсу НБУ станом на 25.10.2021 року (30,5774 грн) 119 309,65 грн.

Також апеляційний суд частково погоджується з запереченнями позивача щодо застосування строків позовної давності до стягнення заборгованості по відсоткам.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за період з 01 грудня 2015 року по 25 жовтня 2021 року у розмірі 118 571,76 грн.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлений з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Встановлений на території України карантин неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

А тому суд першої інстанції мав стягнути з відповідачів заборгованість по відсоткам за період з 11 квітня 2017 року по 25 жовтня 2021 року у розмірі 90 621,62 грн.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині вирішення вимог по тілу кредиту, та визначення розміру заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідачів, а відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту з ухваленням нового щодо часткового задоволення таких вимог та зміні в частинні стягнення заборгованості за процентами шляхом збільшення розміру такого стягнення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку зі зміною судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до матеріалів справи позивач сплатив судового збору за подачу позову 3 620 грн. За подачу апеляційної скарги позивачем було сплачено 5 430,00 грн.

За результатами апеля3ційного перегляду позовні вимоги позивача задоволені на 87,29%.

З урахуванням розміру заявлених позовних вимог до суду першої інстанції, а також скасування та змінення апеляційним судом судового рішення, встановлено, що стягненню підлягає судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 7 899 грн 74 коп. (5430 +3620=9050 х 87.29%), по 3949 грн. 87 коп. з кожного з відповідачів..

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасувати.

Позовні вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року за період з 11 квітня 2017 року по 25 жовтня 2021 року у розмірі 119 309,65 грн.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року в частині стягнення заборгованості за процентами- змінити.

Збільшити розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 41-07-Ил/33 від 25 жовтня 2007 року, яка складається із заборгованості по процентам за період з 11 квітня 2017 року по 25 жовтня 2021 року з 52 713,47 грн до 90 621,62 грн

Збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи суми судового збору з 401 грн 06 коп до 3949 грн. 87 коп з кожного.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська