Провадження по справі № 2-о/367/13/2024
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

08 січня 2024 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Лещенко О.В., розглянувши питання про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській област, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності їй правовстановлюючого документу - диплому ,

В С Т А Н О В И В:

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення: факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документу, а саме - диплому серії НОМЕР_1 з відзнакою, виданого 27.06.1990 року середнім професійно-технічним училищем № 67 м. Донецька на ім`я ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 94 від 22.02.2023 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності. Така відмова обґрунтована тим, що до трудового стажу не враховано період навчання з 01.09.1989 по 27.06.1990 згідно з дипломом серії НОМЕР_1 , оскільки у дипломі зазначено прізвище « ОСОБА_3 », в той час як дошлюбне прізвище заявника було « ОСОБА_4 » та не відповідає прізвищу в дипломі.

Встановлення даного факту заявнику потрібно для зарахування періоду навчання з 01.09.1989 року по 27.06.1990 року до страхового стажу і подальшого призначення пенсії.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Визначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо:

-згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав;

-чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення;

-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

-встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Згідно з ст. 48 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видається диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою.

Відповідно до постанови КМУ від 22.07.2015 № 645 «Про документи про професійну (професійно-технічну) освіту державного зразка і додатки до них» диплом кваліфікованого робітника з відзнакою є документом про професійно-технічну освіту.

Документи про професійно-технічну освіту державного зразка видаються відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 02.04.2015 № 387 «Про затвердження Порядку замовлення, виготовлення, видачі та обліку документів про професійну (професійно-технічну) освіту державного зразка» (далі - Порядок).

Підп. 5 п.1 Розділу V Порядку встановлено, що заклад освіти виготовляє дублікат документа про професійно-технічну освіту у разі зміни прізвища, імені, по батькові (за наявності), у зв`язку зі зміною (корекцією) статевої належності особи, на ім`я якої було видано документ.

Відповідно до п.п. 1, 2 Розділу VI Порядку у разі припинення закладу освіти в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), особа, на ім`я якої закладом освіти було видано документ, або уповноважений ними представник звертається із заявою до правонаступника закладу освіти, що припинився, щодо створення в ЄДЕБО замовлення, виготовлення та видачі такій особі дубліката документа про професійно-технічну освіту, відповідно до цього Порядку.

У разі відсутності правонаступника закладу освіти, що припинився, а також якщо заклад освіти не проводить освітню діяльність (анульовано ліцензію на здійснення освітньої діяльності, заклад освіти не переміщено з населеного пункту, визначеного Переліком населених пунктів, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, де неможливо забезпечити виконання стандартів освіти України та/або стабільний освітній процес, наведеним у додатку 1 до Порядку прийому для здобуття вищої, фахової передвищої та професійної (професійно-технічної) освіти осіб, які проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, тимчасово окупованій території окремих районів Донецької та Луганської областей, території населених пунктів на лінії зіткнення», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01 березня 2021 року № 271, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року № 505/36127, заява подається Органу управління освітою (Міністерству освіти і науки, молоді та спорту Автономної Республіки Крим, обласному, Київському та Севастопольському міському органу управління освітою), який визначає заклад освіти, що створює в ЄДЕБО замовлення, виготовляє та видає особі дублікат документа про професійно-технічну освіту відповідно до цього Порядку.

Отже, законодавством, чинним на момент звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту належності їй диплому, передбачено позасудовий порядок встановлення цього факту шляхом видачі закладом освіти (правонаступником закладу освіти) дублікату диплома із зміненим прізвищем, а рішення (дії/бездіяльність) органу управління освіти про відмову у визначенні закладу освіти, який має виготовити та видати заявнику дублікат диплома, або відмова закладу освіти у видачі дублікату документа підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст.ст. 6, 9 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також створені ними структурні підрозділи з питань професійної (професійно-технічної) освіти є місцевими органами управління професійною (професійно-технічною) освітою, наділеними владними управлінськими функціями у сфері освіти на місцях.

Велика Палата Верховного Суду у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, у пунктах 33-34 постанови від 30.01.2020 року № 287/167/18-ц зазначила про таке.

«33.Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, закриває провадження у ній».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 року у справі №233/2021/19 (провадження №14-166цс20, п. 39) конкретизувала свої висновки щодо визначення подібності правовідносин, зазначивши, що на предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність варто також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Визначаючи релевантність до спірних правовідносин правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), суд дійшов висновку що в обох справах існує позасудовий порядок встановлення фактів, які надають право особам на передбачене законом забезпечення, а отже, правомірним порядком захисту є саме оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, якими порушуються права цих осіб, що віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення ст. 1 ЦК України. За змістом частини першої ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги заявників як у цій справі, так і у справі, розглянутій Великою Палатою Верховного Суду, пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ними певного правового статусу, не пов`язані з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявників з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері пенсійного забезпечення.

Заявник звернувся до суду з проханням встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності ОСОБА_1 диплому серії НОМЕР_1 , що необхідно заявнику для вирішення спору із Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області стосовно наявності підстав для зарахування до періоду страхового (трудового) стажу періоду його навчання з 01.09.1989 до 27.06.1990 та нарахування пенсії по інвалідності з урахуванням цього періоду.

Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

ПФУ (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 3 частини шостої цієї ж статті для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною першою ст. 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до підп. 1 п. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 2 ст.186 ЦПК України встановлено, що про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.

Відповідно ч. 4 ст.186 ЦПК України ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

З огляду на викладене, у відкритті провадження слід відмовити, оскільки зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 186, 293, 294, 315, 352, 355 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності їй правовстановлюючого документу - диплому.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі надіслати заявнику разом із заявою та доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити заявнику, що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. В. Лещенко