Справа № 473/5394/23
"01" березня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Ніколаєнко Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок
У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому зазначив, що 15 червня 2017 року між ним з відповідачем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . та просив визнати за ним право власності на житловий будинок що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_2 є власником вказаного житлового будинку. 15 червня 2017 року позивач уклав з відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку в письмовій формі, проте останній ОСОБА_2 відмовився від нотаріального посвідчення як під час укладення договору, так і після цього.
На сьогоднішній день позивач мешкає у вказаному будинку, сплачує комунальні послугу та користується земельною ділянкою, однак позбавлений можливості оформити право власності на вказаний будинок, оскільки місце знаходження відповідача йому невідоме.
Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України.
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник позивача проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в заяві доводи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 15 червня 2017 року між ОСОБА_1 , як покупцем та ОСОБА_2 , як продавцем укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 належний їй житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 за 30 000 грн., що належить ОСОБА_2 згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2005 року.
Згідно письмової розписки від 15.06.2017 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошові кошти в розмірі 30 000 грн. та зобов`язалася виписатися та виписати свого онука ОСОБА_4 з будинку.
Відповідно до довідки №84 від 24.01.2024 року виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає за цією адресою з серпня 2017 року.
Відповідно до відповіді на запит №1098//23.7-22 від 14.12.2023 року актового запису про смерть стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено.
За загальним правилом, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам його дійсності. До зазначених умов віднесено відповідність форми вчинення правочину вимогам закону (частина 4 статті 203 ЦК). Формою вчинення правочину є спосіб вираження волі сторін на його вчинення.
Відповідно до вимог частини 1 статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами частини 3 статті 640 ЦК договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Згідно з статтею 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 657 ЦК визначено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Правочини, щодо яких порушені вимоги закону про їх нотаріальне посвідчення, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК вважаються нікчемними.
Водночас в абзаці 2 частини 2 статті 215 зазначено, що у випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний дійсним.
Так, за правилом частини 2 статті 220 ЦК якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
При вирішенні спорів, пов`язаних з визнанням правочинів, які піддягали нотаріальному посвідченню, дійсними, зокрема в і порядку статті 220 ЦК, суду слід з`ясувати:
- чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню;
- з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення;
- чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений (постанова ВС (КГС) від 22 жовтня 2019 року, справа № 909/68/18).
Отже, договір, нікчемний через недотримання обов`язкової нотаріальної форми посвідчення, може бути визнаний судом дійсним, якщо: 1) сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору; 2) відбулося повне або часткове виконання договору; 3) одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.
Домовленість сторін має підтверджуватися письмовими доказами.
При цьому слід мати на увазі,що ухилення може виражатися як у бездіяльності, так і в активній протидії посвідченню договору.
Верховний Суд України в узагальнивши практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначав, що таке ухилення має бути безповоротним, тобто таким, унаслідок якого добросовісна сторона втрачає можливість нотаріально посвідчити правочин, а не тільки має тимчасові перешкоди.
Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд
позов - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.М. Ротар