Провадження №: 4-с/336/22/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулася ОСОБА_2 (прізвище на час виконавчого провадження Полухіна) із скаргою, в якій просила: визнати незаконною бездіяльність державного виконавця щодо не скасування арешту на майно ОСОБА_3 за виконавчим провадженням ВП № 18862463 протягом тривалого часу; зобов`язати керівника органу державної виконавчої служби здійснити всі необхідні дії для скасування обтяження № 9765205, зареєстрованого 24 квітня 2010 року на майно ОСОБА_3 ; стягнути з відділу державно виконавчої служби судові витрати в розмірі 4000 грн.

Вимоги скарги обґрунтовує таким.

18.12.2009 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення № 2-3376/09 за позовом акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договор, яким позовні вимоги в розмірі 125 08,40 грн, судового збору в розмірі 1270,85 грн. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 250 грн. задоволено повністю.

Вказане рішення відповідачці не було вручено, про його існування вона дізналася лише 30.07.2023 з листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.07.2023.

Як стало відомо з цього листа, 01.04.2010 державним виконавцем за вищезгаданим судовим рішенням винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника ОСОБА_4

01.12.2010 державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу АКБ «Укрсоцбанк» на підставі п.2 ч1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час).

Вказані постанови боржниці також не були вручені, про них вона дізналася лише 30.07.2023.

Одночасно із поверненням виконавчого документу стягувачу державний виконавець не зняв накладений арешт на майно боржника.

Скаржниця зазначає, що строк проведення виконавчого провадження слив, кредитор повторно не звартася із поновленням виконавчого провадження, тож провадження має бути завершеним, у тому числі має бути знятий арешт на майно боржника.

ОСОБА_1 вказує, що відповідно до інформації, отриманої від відділу державної виконавчої служби, відновлення виконавчого провадження не відбулося.

26.10.2023 представник боржника адвокат Мухін О.І. звернувся до АТ «СЕНС БАНК» щодо наявності правонаступництва за кредитним договором, однак АТ «СЕНС БАНК» не надало підтверджувальних документів, тож право вимоги за виконавчим провадженням ВП № 1882463 банком не реалізовано і втрачено через сплив строку звернення стягненя.

22.12.2023 ОСОБА_2 звернулася до відділу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту, однак відповіддю від 09.01.2024 у знятті арешту їй було відмовлено.

Крім того, в скарзі викладено клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від представника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шарова М.В. надійшли письмові заперечення, в яких просить розглянути скаргу за відсутності представника відділу виконавчої служби, у задоволенні скарги та стягненні судових витрат відмовити.

В обґрунтування заперечень зазначає, що відповідно до АСВП розділу «Спецрозділ» на виконанні у відділі ДВС перебувало наступне виконавче провадження ВП № 18862463 з виконання виконавчого листа № 2-3376 від 02.02.2010 виданого Шевченківським районним судом міста Запоріжжя про стягнути з ОСОБА_4 на користь АКБ «Укрсоцбанк» суму боргу 128 606,25 грн.

Державним виконавцем 01.04.2010 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника.

Державним виконавцем 01.12.2010 прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві АКБ «Укрсоцбанк» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час).

Що, на думку представника відділу державної виконавчої служби, свідчить про те, що борг за виконавчим документом на користь стягувача не стягнено, виконавчий збір на користь Державного бюджету України не стягнено, витрати виконавчого провадження не стягенено.

Як випливає із заперечень, наразі виконавче провадження та реєстри на відправлену кореспонденції знищені через сплив строків зберігання.

Представник органу виконавчої служби підтверджує, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відомості наявне обтяження за № 9765205, зареєстроване 24.04.2010 , в межах суми боргу 128 606,25 грн. Однак підстави для зняття арешту, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні.

Посилається представник виконавчої служби і на положення Закону України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судового збору, який залишився не стягнутий з боржника.

Підсумовуючи наведене, зазначає, що винести постанову про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні № 18862463 та зняти арешт з майна боржника відсутні законні підстави, оскільки виконавче провадження № 18862463 було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час), що не передбачало зняття арешту з майна боржника, так борг за рішенням суду не погашено, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не стягнено з боржника.

Заперечує представник органу державної виконавчої служби і проти стягнення судових витрат.

Дослідивши матеріали справи №2-3376/09, скаргу та долучені до неї копії документів, а також письмові заперечення органу державної виконавчої служби, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що 02.02.2010 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя видав виконавчий лист № 2-3376 про стягнення ОСОБА_4 на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 128 606,25 грн.

01.04.2010 державним виконавцем за винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 18862463 з накладенням арешту на все майно ОСОБА_4

01.12.2010 державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу АКБ «Укрсоцбанк

Як підтверджує орган державної виконавчої служби, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні відомості про обтяження за № 9765205, зареєстроване 24.04.2010 , в межах суми боргу 128 606,25 грн.

Скаржниця ОСОБА_4 змінила своє прізвище на ОСОБА_5 .

26.10.2023 представник ОСОБА_2 адвокат Мухін О.І. звернувся до АТ «СЕНС БАНК» як правонаступника АТ «Укрсоцбанк» із запитом щодо існування правонаступництва за договором кредиту № 052М/07 від 29.03.2007 та договором поруки 052М/07/1п від 29.03.2007. Підтвердження наявності правонаступництва за вказаними правочинами АТ «СЕНС БАНК» не надав.

22.12.2023 ОСОБА_2 звернулася до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту, що накладений на її майно.

Листом від 05.01.2024 скаржницю повідомлено про відмову у знятті арешту.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом № 1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом, 01.04.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 18862463 під час дії Закону № 606-XIV.

01.12.2010 державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу АКБ «Укрсоцбанк». При цьому орган державної виконавчої служби посилається на підставу, визначену п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606- XIV - у боржника відсутнє май майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Однак станом на день повернення виконавчого документу підстави для повернення виконавчого документу визначалися ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 606- XIV у більш ранній редакції, ніж на яку посилається орган державної виконавчої служби. Отже, суд доходить висновку, що повернення виконавчого документу відбулося з підстави відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, тобто з підстави, визначеної п. 2 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на 01.12.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 України «Про виконавче провадження» № 606- XIV у редакції на 01.12.2010, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Однак в порушення вказаної норми державний виконавець арешт з майна боржниці не зняв.

Доводи відділу державної виконавчої служби щодо несплати скаржницею виконавчого збору не ґрунтуються на матеріалах виконавчого провадження, у якому накладений арешт на майно боржника, оскільки питання про стягнення виконавчого збору відповідно до закону державний виконавець не вирішував, виконавче провадження знищено більше 10 років тому.

Натомість наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Частина 5 ст. 59 Закону України"Про виконавче провадження" № 1404-VIII встановлює , що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що є підстави для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 18862463, і зобов`язання державного виконавця (посадову особу) органу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника.

Вимога заяви щодо зобов`язання керівника вчинити відділу державної виконавчої служби здійснити всі необхідні дні дії для скасування обтяження № 9765205 є надмірною, права скаржниці поновлюється шляхом зобов`язання зняття арешту з майна.

Щодо вимог про стягнення судових витрат, суд зазначає таке.

Як зазначено у скарзі, попередній розмір судових витрат складає 4000 грн., який складається із витрат на правничу допомогу, однак доказів понесення вказаних витрат на день судового засідання суду не надано, а тому питання стягнення судових витрати може бути вирішено шляхом постановлення додаткового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 18862463, та зобов`язати державного виконавця (посадову особу) Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні № 18862463.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Про виконання ухвали, постановленої за результатом розгляду скарги, Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) має повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її постановлення.

Повний текст складено 12.04.2024.

Суддя Є.С. Боєв