Провадження № 4-с/487/9/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 року Заводський районний суд м.Миколаєва у суладі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря Радченко К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом,

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2023 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, в якій заявник просить суд: поновити строк на подання скарги на дії державного виконавця, визнати неправомірними дії головного державного виконавця Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В. щодо відмови в скасуванні постанови про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 в праві керування транспортним засобом від 29.06.2023 року та скасувати постанову винесену 29.06.2023 головним державним виконавцем Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В., якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 в праві керування транспортним засобом.

В обґрунтування скарги зазначено, що 29 червня 2023 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В. було винесено постанови про арешт коштів боржника та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Про існування обмеження заявник дізнався 01.09.2023 року. 11.09.2023 року заявник отримав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про його реєстрацію як фізичної особи-підприємця, а саме надання послуг таксі. На сьогоднішній день робота таксі є його єдиним джерелом доходу з якого він має утримувати себе, свою сім`ю, а також буде сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 .

Заявник повідомив державного виконавця про реєстрацію як фізичної особи-підприємця та просив скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 29.06.2023.

Листом від 26.09.2023 року державним виконавцем відмовлено в скасуванні постанови від 29.06.2023 року.

Заявник вважає, що така бездіяльність державного виконавця порушує його права та законні інтереси. Звертав увагу на те, що останні роки він має суттєві труднощі з працевлаштуванням та не має стабільного доход, внаслідок чого не має можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зв`язку з чим, він зареєструвався як фізична особа-підприємець для надання послуг водія таксі. З огляду на викладене винесена державним виконавцем постанова від 29.06.2023 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом унеможливлює отримання ним грошових коштів в якості винагороди за роботу таксистом, що призводить до порушення його конституційних прав та позбавляє можливості сплачувати заборгованість по аліментам.

Ухвалою суду від 19.12. 2023 року було поновлено строк на звернення до суду із скаргою та відкрито провадження по справі.

08 січня 2024 року від заступника начальника Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тараченко К.В. надійшов відзив на скаргу, у якому останній просив відмовити у задоволенні скарги, в зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю. Зазначив, що на день винесення оскаржуваної постанови, така постанова не могла позбавити боржника законного джерела засобів існування, так як боржник ніде не працював. Також вказав, що заявником не надано доказів, які підтверджують обставини передбачені ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та забороняють винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом. Державний виконавець мав законні підстави та був зобов`язаний винести таку постанову станом на 29.06.2023 року. Звертав увагу, що на депозитний рахунок відділу від боржника ОСОБА_1 не надходити кошти на сплату аліментів, не надавалося повідомлення державному виконавцю про часткове самостійне виконання рішення, не надходила заява стягувача про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. Таким чином боржник протягом майже п`яти років не сплачує аліменти, боржник ухилявся та продовжує ухилятися від сплати аліментів, що підтверджується наявністю заборгованості станом на 193510.07 грн та штрафом на користь стягувача в розмірі 61774 грн.

У судове засідання заявник не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судове засідання представник Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, у відзиві просив відмовити у задоволені скарги.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 66652705 та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що на виконанні Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 58623490 з примусового виконання виконавчого листа 2/1412/5661/12 виданого 09.01.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

14.03.2019 року старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Собчук А.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 58623490.

Згідно заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження аліменти утримувати починаючи з 30.05.2019 року.

19.08.2021 року державним виконавцем винесена постанова про прийняття виконавчого провадження.

17.01.2022 року винесена постанова винесена постанова про накладення штрафу.

05.10.2022 року державним виконавцем винесена постанова про прийняття виконавчого провадження.

29.06.2023 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника.

29.06.2023 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В. винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

29.06.2023 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В. винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Також 29.06.2023 року, головним державним виконавцем винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

29.06.2023 року головним державним виконавцем винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

29.06.2023 головним державним виконавцем винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.

05.09.2023 року головним державним виконавцем винесена постанова про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій.

Згідно розрахунку заборгованості від 03.01.2024 року станом на 31.12.2023 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 становить 193510,07 грн., та штраф на користь стягувача 61774,97 грн.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду,що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав,ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так,статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають,що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 447 ЦПК України по в`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлення мінімального розміру аліментів є законодавчою гарантією для забезпечення належного утримання дитини. Мінімальний розмір аліментів застосовується, якщо визначена, в даному випадку частка заробітку (доходу), яка стягується з боржника, буде меншою за такий мінімальний розмір.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими в частці від заробітку (доходу) закріплено у статті 195 СК України, відповідно до якого заборгованість за аліментами визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами не смертельної дії - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Так, згідно довідки від 19.07.2023 року №100 ОСОБА_1 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛАН» на посаді водій в з серпня 2022 по січень 2023 року.

Згідно довідки від 19.07.2023 року №21-104 вих-23 ОСОБА_1 працював в Херсонській обласній прокуратурі на посаді водія з січня 2023 року по травень 2023 року.

Згідно довідки від 19.07.2023 року №РУ000000636 ОСОБА_1 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «РУШ» на посаді фахівець служби безпеки в з травня 2023 по червень 2023 року.

Виходячи з викладених вище обставин, на день винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 29.06.2023 року, така постанова не могла позбавити боржника основного законного джерела засобів для існування, так як боржник ніде не працював.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, боржник був належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, але аліменти не сплачував. Згідно наданих довідок був працевлаштований з серпня 2022 по січень 2023 року та з січня 2023 року по травень 2023, але при цьому аліменти також не сплачував, що підтверджує факт ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань по сплаті аліментів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

При цьому, жодних доказів щодо відсутності у боржника заборгованості зі сплати аліментів у зазначеному розмірі матеріали справи не містять.

Доказів того, що ОСОБА_1 вживаються заходи для погашення заборгованості по аліментам скаржником не надано.

Навпаки, як вбачається з розрахунку заборгованості державного виконавця, станом на 31 грудня 2023 року розмір заборгованості по аліментам у ОСОБА_1 збільшився та становить 193510,07 грн., та штраф на користь стягувача 61774,97 грн.

Отже, станом на 29 червня 2023 року у державного виконавця існували законні підстави для винесення постанови про обмеження права боржника у керуванні транспортним засобом.

Жодних доказів того, що встановлення обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування боржником не надано, а судом не встановлено. ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться розрахунок державного виконавця щодо наявності заборгованості у заявника зі сплати аліментів, станом на 31 грудня 2023 року боржник не сплатив жодного платежу на погашення боргу.

Даний розрахунок заявником не спростовано.

Також суду не надано належних та допустимих доказів наявності обставин, передбачених частиною 10 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи норми права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, вбачається, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та в певному розмірі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами діє до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. У разі сплати боржником заборгованості по аліментам обмеження у праві керування транспортними засобами буде знято.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, доводи заявника, що оскаржуваною постановою державний виконавець позбавив його законного джерела засобів для існування спростовуються встановленими судом обставинами, а винесена державним виконавцем постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відповідає вимогам Закону та є правомірною, тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статями 260, 353, 354, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Інгульського ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга Заводського районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складене 01 квітня 2024 року.

Суддя В.О. Гаврасієнко