ПОСТАНОВА

Іменем України

02 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 390/1482/22

провадження № 22-ц/4809/25/24

Кропивницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Голованя А.М., Дьомич Л.М.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у складі судді Терещенка Д.В. від 07 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив :

В жовтні 2022 року позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь 14 200 грн заборгованості за договором позики, 2 500 грн витрат на правову допомогу та 992,40 грн судового збору.

В обґрунтування позову зазначає, що в червні 2022 року через соціальні мережі познайомилася із відповідачем. Між ними виникла переписка, в ході якої відповідач повідомив їй, що потребує матеріальної допомоги на лікування. Вона в свою чергу декілька разів відправляла на карту відповідача грошові кошти в загальній сумі 14 200 грн, які відповідач обіцяв повернути, але в серпні 2022 року відповідач перестав виходити на зв`язок та гроші не повернув.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити. Послалася на те, що висновок суд про недоведеність позовних вимог є безпідставним і необґрунтованим.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка в червні 2022 року через соціальні мережі познайомилася із ОСОБА_2 . Між ними виникла переписка, в ході якої відповідач повідомив їй, що потребує матеріальної допомоги на лікування. Позивачка декілька разів відправляла на карту відповідача грошові кошти на загальну суму 14 200 грн, які відповідач обіцяв повернути, але в серпні 2022 року відповідач перестав виходити на зв`язок та гроші не повернув.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, або відповідачем була надана розписка про отримання коштів у борг від позивача із зобов`язанням повернення таких коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суд з огляду на таке.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Встановивши, що ОСОБА_1 в липні 2022 року здійснила грошові перекази ОСОБА_2 , суд першої інстанції правильно констатував, що без належних доказів зобов`язання ОСОБА_2 повернути ці кошти, не можна стверджувати, що між сторонами виникли договірні відносини у вигляді позики.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Оскільки матеріали справи не містять ні розписки позичальника, ні іншого документу, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми в якості позики, суд першої інстанції позов в задоволенні відмовив обґрунтовано.

Аргументи позивача, що позика між сторонами підтверджується доданими до матеріалів чеками на підтвердження банківських операцій, а також листування з ОСОБА_2 в месенжері, що є електронним доказом, є безпідставними, оскільки чеки не містять обов`язку відповідача повернути отримані кошти, а за скриншотами листування неможливо встановити достовірність особи, з якою ведеться таке листування.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний А.М.Головань Л.М.Дьомич