Справа № 275/1225/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Миколайчука П.В.,

із секретарем судового засідання - Довгаленко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи його наступним.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 25.04.2017 між сторонами було зареєстровано шлюб. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 26.07.2023 шлюб між сторонами розірваний. Під час перебування у шлюбі відповідачем був придбаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Покупцем указаного будинку є відповідач ОСОБА_2 .

Тому, просить суд визнати житловий будинок загальною площею 100,8 кв. м. житловою площею 45,2 кв. м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та здійснити поділ будинку шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину указаного будинку за кожним та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ

Ухвалою суду від 03.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 21.11.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання позивачка не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

У судове засідання представник позивачки - адвокат Слівінський В.О. не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився, звернувся з заявою, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Станом на 03.01.2024 року будь-яких іншим заяв чи клопотань сторонами не подано.

На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Вирішуючи надану справу у порядку загального позовного провадження, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі з 25.04.2017, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 11), який було розірвано рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 26.07.2023 (а.с. 19).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

За час спільного проживання у шлюбі, а саме 09.12.2020 року ОСОБА_2 придбаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 09.12.2020 (а.с. 13-14).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 236162854 від 09.12.2020 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 15).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 236159077 від 09.12.2020 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вказане свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

У п.25 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 Пленум Верховного Суду України та у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-2565цс16 у постанові від 18.01.2017 року, вказано про те, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Суд враховує, що відповідач в з`яві визнав позов та не заперечував обставин, зазначених у ньому.

Факт придбання вказаного житлового будинку в період перебування сторін у шлюбі не оспорюється відповідачем, а отже відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Матеріалами справи не підтверджено факту укладання шлюбного договору, або факту існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено.

З клопотаннями про призначення судової експертизи сторони не звертались, вимог про виділ частини майна в натурі позивачем не заявлено.

Також кошти на депозитний рахунок суду сторони не вносили, що виключає можливість вирішення питання про сплату грошової компенсації одному з співвласників.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, суд доходить висновку, що враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, і відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, відсутність доказів щодо можливості поділу майна в натурі, а також за відсутності умов, передбачених ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України, суд здійснює її поділ, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на неї по 1/2 його ідеальної частки.

Тобто позовні вимоги щодо визнання спільним майном подружжя та розподілу житлового будинку є обґрунтованими, законними та доведеними належними доказами, а тому позов підлягає задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судові витрати, згідно зі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 2318 грн., що підтверджується платіжними інструкціями 0.0..1 від 29.08.2023 та 0.0..1 від 21.09.2023 (а.с.17, 18).

Оскільки відповідач у своїй заяві визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1159 грн. Одночасно, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 1159 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 133, 141 174, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати житловий будинок загальною площею 100,8 кв. м. житловою площею 45,2 кв. м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та здійснити поділ даного будинку шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників, визнавши за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 100,8 кв. м., житловою площею 45,2 кв. м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 1159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, що складає 1159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень, який сплачено згідно з платіжними інструкціями 0.0..1 від 21.09.2023 та 0.0..1 від 29.08.2023.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Реквізити сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя П.В. Миколайчук