ЗАОЧНЕЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1768/23
04 січня 2024 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Куценка О. О., секретаря судового засідання Двібородчин І. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
15 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до його повноліття та про стягнення на її користь аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3000 грн. щомісячно, з дня пред`явлення позову.
Після виконання вимог п.2 ч.1 ст.187 ЦПК України, ухвалою від 16 листопада 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду 12 грудня 2023 року було закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.
В обґрунтування позову зазначає, що 09 квітня 2003 року, було зареєстровано шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Заберезької сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 02.
Позивач вказує, що у шлюбі з відповідачем мають двох дітей: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на цей час є повнолітнім, однак є непрацездатною особою має інвалідність 1 групи.
Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося та позивач звернулась до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом, про розірвання шлюбу з відповідачем.
Останні дев`ять місяців відповідач дітьми не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач сама виховує та утримує дітей. На цей час позивач не працює перебуває на обліку у центрі зайнятості та отримує допомогу на двох дітей у розмірі 9252, 60 грн. Цієї суми не вистачає на утримання дітей, ОСОБА_6 є особою, якій встановлено1 групу інвалідності і потребує постійного лікування.
Відповідач офіційно не працює, їздить на сезонні заробітки, має нерегулярний, мінливий дохід, і доходи отримує в натурі, тому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі.
В зв`язку із викладеними обставинами позивач змушена звернутись до суду про стягнення аліментів із відповідача на утримання дітей.
В судове засідання позивач не з`явилася, у поданій заяві просить проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не з`явився у судове засідання повторно без поважних причин та відсутні передбачені ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення розгляду справи.
Виходячи з наведеного, суд визнав за можливе провести розгляд за відсутності відповідача, що узгоджується з положеннями ч.4 ст. 223 КПК України.
З огляду на встановлення одночасного існування умов передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Вказані правовідносини мають наступне правове регулювання.
Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.
За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дітей, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити відповідно до заяви позивача у твердій грошовій сумі, що відповідає положенням ст. 184 СК України, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим та може суттєво порушувати інтереси позивача.
Стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини є способом захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні"). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".
При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Згідно з ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України.
Положеннями ст. 201 СК України визначено, що щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Вищевказані положення кореспондуються з роз`ясненнями зазначених в п. п. 17, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якими також встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).
Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, II чи III групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
При цьому слід зазначити, що тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить про те, що отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.
Так під час судового розгляду судом не встановлено, що відповідач має певні обтяження за станом здоров`я чи майновий стан відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, який просила стягнути на її користь позивач на утримання дітей.
Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що сторони 09 квітня 2003 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Заберезької сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 02. (а.с.3).
Позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4) та повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).
Згідно довідки до акту огляду медико соціальної експертної комісії серії 12ААГ №220475 від 22 грудня 2022 року - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено першу групу інвалідності, довічно (а.с.9).
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" особа з інвалідністю повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.
Таким чином встановлено, що повнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є особою з інвалідністю першої групи, тобто непрацездатною особою.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2016 року, призначено державну-соціальну допомогу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як інваліду дитинства (а.с.6).
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 19 жовтня 2012 року, було призначено державну-соціальну допомогу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як інваліду дитинства (а.с.6).
Згідно витягу з реєстру територіального громади від 13 листопада 2023 року позивач зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.7).
Як зазначає позивач у позові діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку питання щодо утримання малолітнього сина ОСОБА_5 та повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_6 , позивач та відповідач не вирішили.
При визначенні розміру аліментів, суд, враховує майновий стан позивача, майновий стан відповідача, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас, суд враховує, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дітей та сплачувати визначену суму аліментів у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, який б забезпечував необхідний їм життєвий процес та розвиток.
При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам процесу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітнього непрацездатного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3000 грн. щомісячно, на кожну дитину, оскільки на нього як на батька дітей покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дітей, які проживають разом із матір`ю.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.
На підставі наведеного, ст. 180 -183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 141, 263 - 265, 280-281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 3000 (трьох тисяч) грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 15 листопада 2023 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 3000 (трьох тисяч) грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 15 листопада 2023 року та на весь період непрацездатності ОСОБА_4 .
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 04 січня 2024 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Суддя: