ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року

м. Київ

справа № 640/672/18

провадження № 61-9365св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Дряниця Ю. В., Лобов О. В.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення грошових коштів.

2. Позовна заява мотивована тим, що він є громадянином Німеччини, де постійно проживає, але часто приїжджає до України.

3. 11 червня 2015 року він отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні. У зв`язку з тим, що він перебуває постійно в Німеччині, йому був потрібний представник в Україні, який зміг би представляти його інтереси, утримувати в належному стані його житло та т. ін., що в свою чергу потребувало фінансових витрат.

4. В ПАТ КБ «ПриватБанк» ним було відкрито декілька депозитних рахунків та видано дві банківські довіреності № 710932349, № 710211138 на ім`я ОСОБА_2 .

5. Так, відповідач була уповноважена позивачем на отримання коштів з депозитних рахунків та мала розпоряджатися ними лише в інтересах позивача.

6. Відповідно до отриманої виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04 грудня 2017 року по рахунку № НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору за період з 01 березня 2010 року по 04 грудня 2017 року на підставі довіреності № 710211138 було отримано наступні вклади: 05 лютого 2013 року в сумі 22 600 доларів США, 11 вересня 2012 року в сумі 3 000 доларів США, 07 вересня 2012 року - 4 000 доларів США, 03 вересня 2012 року - 7 000 доларів США, 27 квітня 2012 року - 2 000 доларів США, 22 лютого 2012 року - 26 300 доларів США, 25 січня 2012 року - 500 доларів США, 25 січня 2012 року - 500 доларів США, 05 січня 2012 року - 50 000 доларів США, 12 жовтня 2011 року - 5 000 доларів США, 07 вересня 2011 року - 50 000 доларів США, що в загальній сумі складає 170 900 доларів США.

7. Відповідно до отриманої виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 04 грудня 2017 року по рахунку № НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору за період з 01 січня 2011 року по 04 грудня 2017 року на підставі довіреності № 710932349 було отримано наступні вклади: 26 червня 2014 року в сумі 900 Євро, 03 червня 2013 року - 3 000 Євро, 27 травня 2013 року - 3 000 Євро, 20 травня 2013 року - 3 000 Євро, 15 травня 2013 року - 2 000 Євро, 13 травня 2013 року - 3 000 Євро, 29 квітня 2013 року - 2 000 Євро, 24 квітня 2013 року - 1 000 Євро, 17 квітня 2013 року - 3 000 Євро, 16 квітня 2013 року - 3 000 Євро, 11 квітня 2013 року - 1 000 Євро, 10 квітня 2013 року - 2 000 Євро, 04 квітня 2013 року - 2 000 Євро, 19 лютого 2013 року - 9 400 Євро, 24 квітня 2012 року - 1 300 Євро, 19 березня 2012 року - 6 000 Євро, 27 лютого 2012 року - 9 500 Євро, 21 лютого 2012 року - 10 000 Євро, 24 січня 2012 року - 500 Євро, 23 січня 2012 року - 500 Євро, 23 січня 2012 року - 500 Євро, 09 листопада 2011 року - 2 300 Євро, 28 жовтня 2011 року - 13 000 Євро, 27 жовтня 2011 року - 13 500 Євро, що в загальній сумі складає 95 400 Євро.

8. Отже, з отриманої інформації від ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідачем знято грошові кошти з депозитних рахунків позивача в розмірі 170 900 доларів США та 95 400 Євро.

9. Вказував, що зазначені фактичні витрати на утримання житла в такому розмірі є непропорційними та його інтереси не потребували таких значних витрат, а тому він звернувся до відповідача з вимогою про повернення вказаних коштів як безпідставно набутих, однак вказана претензія була залишена без задоволення, спірні кошти повернуті не були.

10. При цьому відповідач також мала доступ до аналогічного рахунку, відкритого в АТ «Дельта Банк», і так само використовувала належні йому грошові кошти не за призначенням.

11. Згідно з випискою АТ «Дельта Банк» від 20 вересня 2018 року по депозитному рахунку № НОМЕР_3 за період з 05 січня 2012 року по 02 жовтня 2015 року відповідачем на підставі довіреності № 157 від 05 січня 2012 року було отримано наступні суми вкладів: 04 травня 2012 року - 49 500 Євро, 15 жовтня 2012 року - 25 000 Євро, 06 березня 2013 року - 14 000 Євро, 18 червня 2013 року - 14 000 Євро, 10 липня 2013 року - 14 000 Євро, 12 серпня 2013 року - 14 000 Євро, 10 вересня 2013 року - 14 000 Євро, 09 жовтня 2013 року - 13 500 Євро, 05 листопада 2013 року - 13 500 Євро, 03 грудня 2013 року - 13 370 Євро, 04 січня 2014 року - 8 100 Євро, 13 лютого 2014 року - 12 400 Євро, 06 березня 2014 року - 1 100 Євро, 07 березня 2014 року - 1 100 Євро, 11 березня 2014 року - 1 150 Євро, 12 березня 2014 року - 1 100 Євро, 13 березня 2014 року - 1 150 Євро, 14 березня 2014 року - 1 100 Євро, 19 березня 2014 року - 1 000 Євро, 20 березня 2014 року - 100 Євро, а разом 215 370 Євро.

12. Згідно з випискою АТ «Дельта Банк» від 19 вересня 2018 року по депозитному рахунку № НОМЕР_3 за період з 05 січня 2012 року по 02 жовтня 2015 року відповідачем на підставі довіреності № 157 від 05 січня 2012 року було отримано наступні суми вкладів: 31 січня 2012 року - 25 300 доларів США, 24 жовтня 2012 року у сумі 77 500 доларів США, 24 січня 2013 року - 18 200 доларів США, 21 лютого 2013 року - 18 100 доларів США, а разом 139 100 доларів США.

13. На виконання його усного доручення після зняття коштів на підставі довіреностей, виданих ним у банках АТ «КБ ПриватБанк» та АТ «ДельтаБанк», ОСОБА_2 за нотаріальною посвідченою довіреністю, виданою ОСОБА_1 , придбала на його ім`я за частину цих коштів:

- 20 серпня 2013 року за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - ціна згідно договору: 492 000,00 грн, еквівалент 61 500,00 доларів США;

- 24 липня 2013 року за договором купівлі-продажу нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення 3-го поверху № 19, нежитлової будівлі літ. А-4 - ціна згідно договору: 456 000,00 грн, за курсом НБУ на момент вчинення правочину 57 050,00 доларів США;

- 07 вересня 2011 року за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_3 - ціна згідно договору: 648 000,00 грн, еквівалент 81 000,00 доларів США.

14. Відповідно до курсу Національного банку України станом на 19 грудня 2018 року загальна сума коштів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 , становить у гривневому еквіваленті - 18 478 693,60 грн.

15. Решту коштів в розмірі 110 450,00 доларів США та 310 770,00 Євро, отриманих на підставі банківських довіреностей, відповідачка не повернула та відмовилась обґрунтувати підстави і мету таких витрат.

16. Враховуючи наведене просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 18 478 693,60 грн, що еквівалентно 310 000,00 доларів США та 310 770,00 Євро.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

17. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

18. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із недоведеності договірних відносин сторін щодо доручення чи іншого письмового правочину на заявлену в позові суму коштів, як цього вимагають норми пункту 3 частини першої статті 208, статті 1003 ЦК України. Позивач не довів належними і допустимими доказами, що розпорядження відповідачкою його коштами, які знаходилися на банківських рахунках, грунтувалися на правочині - договорі доручення з визначеним переліком дій, які необхідно було здійснити відповідачеві саме в інтересах позивача, та що остання зобов`язувалася їх повернути у разі їх нецільового використання. Також суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та неможливість застосування до спірних правовідносин статей 1212-1214 ЦК України, так як існувала правова підстава для отримання вказаних коштів, а саме довіреність.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

19. Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Нев`ядомським А. Д., задоволено частково.

20. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

21. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 13 327 479,90 грн.

22. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

23. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 15 857,00 грн.

24. Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 було отримано грошові кошти позивача на виконання усного договору доручення на відповідній правовій підставі, а саме відповідних банківських довіреностей, довіреності на придбання майна, тому після того як банківські довіреності було скасовано, а в довіреності на придбання нерухомого майна закінчився строк її дії, позивачем направлено відповідачеві вимогу про повернення невикористаних належних йому коштів, оскільки відпали підстави їх збереження відповідачем. Апеляційний суд дійшов висновку, що вказані кошти підлягають поверненню відповідачкою позивачу на підставі статті 1212 ЦК України як такі, що зберігаються у неї безпідставно.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25. У червні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

26. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

27. Ухвалою Верховного Суду від 07 серпні 2023 року зупинено виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2023 року.

28. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

29. У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

30. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

31. Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що його кошти, які знаходились на банківських рахунках та на розпорядження якими останнім було видано банківські довіреності, ґрунтувались на правочині саме договору доручення з визначеним переліком дій, які необхідно було зробити в інтересах позивача, та що вона зобов`язувалась звітувати перед позивачем за використані кошти, та доказів, що вона їх зобов`язувалась повернути у разі їх нецільового використання.

32. Посилається на недоведеність позовних вимог та неможливість застосування статей 1212-1214 ЦК України до спірних правовідносин.

33. Вказує, що позивачем повністю контролювалось зняття коштів з його рахунків та йому було відомо коди вони витрачаються.

34. Також наголошує на пропуск позивачем строку позовної давності.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

35. У липні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

36. Позивач є громадянином Німеччини, де постійно проживає. 11 червня 2015 року він отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні.

37. Позивачем у ПАТ КБ «ПриватБанк» оформлені два договори банківського вкладу (депозит Приват-вклад): № SAMDN6656 від 07 липня 2011 року із валютою Євро, сума депозиту при відкритті 19 010,00 Євро; № SAMDN4318 від 21 березня 2011 року із валютою долари США, сума депозиту при відкритті 52 408,00 доларів США (банківські рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ).

38. Також позивач видав довіреності № 710932349 та № 710211138, які посвідчені працівниками АТ КБ «ПриватБанк» 02 вересня 2011 року, на ім`я відповідача з правом повного розпорядження коштами з указаних рахунків. Строк довіреностей встановлений не був, та була встановлена СМС-авторизація.

39. Відповідно до виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04 грудня 2017 року по рахунку № НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору за період з 01 березня 2010 року по 04 грудня 2017 року на підставі довіреності № 710211138 було отримано наступні вклади: 05 лютого 2013 року - в сумі 22 600,00 доларів США, 11 вересня 2012 року - в сумі 3 000,00 доларів США, 07 вересня 2012 року - 4 000,00 доларів США, 03 вересня 2012 року - 7 000,00 доларів США, 27 квітня 2012 року - 2 000,00 доларів США, 22 лютого 2012 року - 26 300,00 доларів США, 25 січня 2012 року - 500,00 доларів США, 25 січня 2012 року - 500,00 доларів США, 05 січня 2012 року - 50 000,00 доларів США, 12 жовтня 2011 року - 5 000,00 доларів США, 07 вересня 2011 року - в сумі 50 000,00 доларів США, що в загальній сумі складає 170 900,00 доларів США (а. с. 14-23, т. 1, а. с. 6-8, т. 3).

40. Відповідно до виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04 грудня 2017 року по рахунку № НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору за період з 01 січня 2011 року по 04 грудня 2017 року на підставі довіреності № 710932349 було отримано наступні вклади: 26 червня 2014 року - в сумі 900,00 Євро, 03 червня 2013 року - 3 000,00 Євро, 27 травня 2013 року - 3 000,00 Євро, 20 травня 2013 року - 3 000,00 Євро, 15 травня 2013 року - 2 000,00 Євро, 13 травня 2013 року - 3 000,00 Євро, 29 квітня 2013 року - 2 000,00 Євро, 24 квітня 2013 року - 1 000,00 Євро, 17 квітня 2013 року - 3 000,00 Євро, 16 квітня 2013 року - 3 000,00 Євро, 11 квітня 2013 року - 1 000,00 Євро, 10 квітня 2013 року - 2 000,00 Євро, 04 квітня 2013 року - 2 000 Євро, 19 лютого 2013 року - 9 400,00 Євро, 24 квітня 2012 року - 1 300,00 Євро, 19 березня 2012 року - 6 000,00 Євро, 27 лютого 2012 року - 9 500,00 Євро, 21 лютого 2012 року - 10 000,00 Євро, 24 січня 2012 року - 500,00 Євро, 23 січня 2012 року - 500,00 Євро, 23 січня 2012 року - 500,00 Євро, 09 листопада 2011 року - 2 300,00 Євро, 28 жовтня 2011 року - 13 000,00 Євро, 27 жовтня 2011 року - 13 500,00 Євро, що в загальній сумі складає 95 400,00 Євро (а. с. 24-36, т. 1, а. с. 8-11, т. 3).

41. Згідно виписки АТ «Дельта Банк» від 20 вересня 2018 року по депозитному рахунку № 4776 за період з 05 січня 2012 року по 02 жовтня 2015 року відповідачем на підставі довіреності № 157 від 05 січня 2012 року було отримано наступні суми вкладів: 04 травня 2012 року - 49 500,00 Євро, 15 жовтня 2012 року - 25 000,00 Євро, 06 березня 2013 року - 14 000,00 Євро, 18 червня 2013 року - 14 000,00 Євро, 10 липня 2013 року - 14 000,00 Євро, 12 серпня 2013 року - 14 000,00 Євро, 10 вересня 2013 року - 14 000,00 Євро, 09 жовтня 2013 року - 13 500,00 Євро, 05 листопада 2013 року - 13 500,00 Євро, 03 грудня 2013 року - 13 370,00 Євро, 04 січня 2014 року - 8 100,00 Євро, 13 лютого 2014 року - 12 400,00 Євро, 06 березня 2014 року - 1 100,00 Євро, 07 березня 2014 року - 1 100,00 Євро, 11 березня 2014 року - 1 150,00 Євро, 12 березня 2014 року - 1 100,00 Євро, 13 березня 2014 року - 1 150,00 Євро, 14 березня 2014 року - 1 100,00 Євро, 19 березня 2014 року - 1 000,00 Євро, 20 березня 2014 року - 100,00 Євро, а всього 215 370,00 Євро (а. с. 58-71, т. 3).

42. Згідно з випискою АТ «Дельта Банк» від 19 вересня 2018 року по депозитному рахунку № 4776 за період з 05 січня 2012 року по 02 жовтня 2015 року відповідачем на підставі довіреності № 157 від 05 січня 2012 року отримано наступні суми вкладів: 31 січня 2012 року - 25 300,00 доларів США, 24 жовтня 2012 року - 77 500,00 доларів США, 24 січня 2013 року - 18 200,00 доларів США, 21 лютого 2013 року - 18 100,00 доларів США, а всього 139 100,00 доларів США (а. с. 58-61, т. 3).

43. За рахунок частини вказаних коштів ОСОБА_2 на виконання усного доручення позивача придбала на його ім`я об`єкти нерухомості, а саме:

- 20 серпня 2013 року за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - ціна згідно договору: 492 000,00 грн, еквівалент 61 500,00 доларів США;

- 24 липня 2013 року за договором купівлі-продажу нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення 3-го поверху № 19, нежитлової будівлі літ. А-4 - ціна згідно договору: 456 000,00 грн, за курсом НБУ на момент вчинення правочину 57 050,00 доларів США (а. с. 4-5, т. 2);

- 07 вересня 2011 року за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_3 - ціна згідно договору: 648 000,00 грн, еквівалент 81 000,00 доларів США (а. с. 263-264, т. 1).

44. 28 грудня 2017 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про повернення грошових коштів в сумі 170 900,00 доларів США та 95 400,00 Євро, одержаних з його депозитних рахунків в ПАТ КБ «ПриватБанк», 02 жовтня 2018 року - про повернення 139 100,00 доларів США та 215 370,00 Євро (а. с. 53-55, т. 1). Зазначені вимоги відповідач залишила без задоволення.

45. 21 лютого 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав в суд заяву про застосування строків позовної давності, початок якого повинен обраховуватися від дати останнього зняття коштів по кожному рахунку, тому вважав, що звернення в суд з позовом знаходиться поза межами строку позовної давності.

Позиція Верховного Суду

46. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

47. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

48. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

49. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

50. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

51. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

52. Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказував, що ним та ОСОБА_2 було укладено усний договір доручення, відповідно до якого повірена наділялась повноваженнями на отримання коштів з його банківських рахунків, за які вона мала придбати на його ім`я об`єкти нерухомого майна, здійснювати їх ремонт, обслуговування та утримання.

53. На виконання вказаного договору він видав на ім`я ОСОБА_2 банківські довіреності в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Дельта-Банк» на отримання грошових коштів з його рахунків у доларах США та Євро.

54. Для придбання об`єктів нерухомості він видав на ім`я відповідача довіреність, якою уповноважив її на придбання за його рахунок на його ім`я нерухомості.

55. Зазначав, що ОСОБА_2 відмовилась надати йому звіт щодо виконання дій з ремонту, обслуговування та отримання вказаних об`єктів нерухомості та повертати решту отриманих для виконання договору коштів.

56. Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обова`язки довірителя.

57. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

58. Відповідно до ст.1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виникнення його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

59. Враховуючи те, що вказаними нормами не передбачено обов`язкової письмової форми доручення, тому слід виходити із загальних правил про форми правочину.

60. Згідно статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

61. За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

62. Відповідно до положень частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

63. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

64. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

65. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов правомірного висновку, що виписками АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «ДельтаБанк» щодо одержання відповідачкою коштів з банківських рахунків позивача на підставі банківських довіреностей; придбання відповідачкою на підставі довіреності від 28 грудня 2012 року на ім`я позивача трьох об`єктів нерухомості згідно договорів купівлі-продажу; проведення будівельних, ремонтних робіт та облаштувань із наданням нею відповідних доказів цих дій підтверджується, що за договором між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було здійснено обумовлені договором юридичні дії та передано відповідне майно (грошові кошти та нерухомість), що свідчить про безумовне укладання усного договору доручення, його умови щодо здійснення певних та конкретних юридичних дій, його акцептування та часткове виконання повіреною особою.

66. Враховуючи те, що доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується факт укладення усного договору доручення між ОСОБА_1 , як довірителем, та ОСОБА_2 , як повіреною, колегія суддів відхиляє посилання заявника на те, що позивачем не доведено вчинення нею дій саме на підставі усного договору доручення. При цьому колегією суддів враховано послідовність дій, вчинених відповідачем, щодо зняття готівки та купівлі нерухомості й подальшого її ремонту та обслуговування (конклюдентні дії), що підтверджує посилання позивача на укладення усного договору доручення.

67. Так, відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

68. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

69. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

70. Як визначено у статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

71. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

72. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

73. Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

74. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

75. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

76. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України).

77. Судами встановлено, що ОСОБА_2 на підставі виданих на її ім`я позивачем банківських довіреностей одержала з його банківських рахунків у період з 05 січня 2012 року по 02 жовтня 2015 року у АТ «ДельБанк» 215 370,00 Євро та 139 100,00 доларів США, з 01 березня 2010 року по 04 лютого 2017 року у АТ «ПриватБанк» 170 900,00 доларів США та 95 400,00 Євро. Отримання зазначених сум відповідачкою не спростовано.

78. Апеляційним судом правомірно зазначено, що відповідачка отримала вказані грошові кошти на підставі банківських довіреностей, які були належною правовою підставою для отримання цих коштів і розпорядження ними в інтересах позивача, що відповідає положенням частини третьої статті 238 ЦК України.

79. Судами також встановлено, що в подальшому ОСОБА_2 , діючи в інтересах позивача та на виконання повноважень, наданих ним за довіреністю від 28 грудня 2012 року, за частину цих коштів придбала на його ім`я об`єкти нерухомості: 20 серпня 2013 року за договором купівлі-продажу - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - ціна згідно договору: 492 000,00 грн, еквівалент 61 500,00 доларів США; 24 липня 2013 року за договором купівлі-продажу - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 нежитлове приміщення 3-го поверху № 19, нежитлової будівлі літ. А-4 - ціна згідно договору: 456 000,00 грн, за курсом НБУ на момент вчинення правочину 57 050,00 доларів США; 07 вересня 2011 року за договором купівлі-продажу - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 - ціна згідно договору: 648 000,00 грн, еквівалент 81 000,00 доларів США.

80. Наведене дає підстави для висновку, що відповідачка використала частину одержаних на підставі банківських довіреностей коштів в інтересах позивача й, відповідно, в частині цих коштів реалізувала надані їй позивачем повноваження, а довіритель прийняв виконання в цій частині.

81. Крім того, частину отриманих коштів, належних позивачу, ОСОБА_2 витратила на ремонт, обслуговування нерухомого майна та придбання меблів за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , що підтверджується відповідними доказами, наданими відповідачем.

82. Судом апеляційної інстанції встановлено, що загальна сума вказаних витрат, підтверджених відповідними доказами, становить 790 375,06 грн.

83. Так, у березні 2017 року ОСОБА_1 скасував банківські довіреності у АТ КБ «ПриватБанк», а довіреності у АТ «Дельта Банк» припинені автоматично у зв`язку з ліквідацією банку.

84. 28 грудня 2017 року сплив строк дії нотаріальної довіреності (п`ять років з дня укладення 28 грудня 2012 року) на виконання дій з придбання нерухомого майна та його обслуговування.

85. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у зв`язку з припиненням дій довіреностей, виданих ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , відпали правові підстави збереження коштів, отриманих на виконання усного договору доручення, що залишились у відповідача й, відповідно, виник обов`язок їх повернення позивачеві на підставі статті 1212 ЦК України.

86. Також судом враховано, що постановою Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у справі № 640/4568/18 залишено без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у яких суди дійшли висновку, що ОСОБА_2 не доведено факту проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

87. При цьому відповідачем не надано доказів того, що грошові кошти, які стягуються, було витрачено в інтересах довірителя.

88. Враховуючи те, що касаційна скарга не містить заперечень щодо обрахування апеляційним судом розміру безпідставно збережених коштів, тому в указаній частині рішення не переглядається.

89. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій відповідно до положень ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися безпосередньо в оцінку доказів, оскільки він не здійснює новий розгляд справи. Велика Палата Верховного Суду зазначала подібне, наприклад, у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

90. Колегія суддів відхиляє доводи заявника про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності.

91. У лютому 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до місцевого суду заяву про застосування строків позовної давності.

92. Заява обґрунтована тим, що останнє зняття грошових коштів у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Дельта Банк» відбулось у 2013-2014 роках, а позивач звернувся до суду із позовом у 2018 році, тобто з пропуском строку позовної давності. Посилався на положення статті 261 ЦК України.

93. Разом із тим, сам факт зняття відповідачем грошових коштів у 2013-2014 роках не порушувало прав позивача, у зв`язку з тим, що такі грошові кошти отримувались за дорученням позивача для придбання нерухомості її ремонту та догляду.

94. Враховуючи те, що між сторонами не було визначено строку виконання зобов`язання, тому право позивача вважається порушеним після скасування відповідних довіреностей/закінчення строк дії та направлення претензії щодо повернення грошових коштів (28 грудня 2017 року).

95. Отже, звертаючись до суду із позовом у січні 2018 року, позивач не пропустив строк позовної давності.

96. Посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржуване судове рішення апеляційного суду не суперечить висновкам, викладеним у вказаних постановах.

97. Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги частково, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

98. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

99. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

100. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

101. Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

102. Оскільки виконання постанови апеляційного суду було зупинено ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2023 року, її виконання необхідно поновити у зв`язку із залишенням судового рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Постанову Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2023 року залишити без змін.

3. Поновити виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович