ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року

м. Харків

справа № 630/554/23

провадження № 22-ц/818/759/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційні скарги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 23 листопада 2023 року ухвалене у складі Малихіна О.О.,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_2 , яка діяла в інтересахОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з АТ «Українська залізниця» моральної шкоди у розмірі 992400,00 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів

В обґрунтування заявленого позову представник позивача вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 18-35 год. в районі будинку № 2 по вул. Майська в м. Люботин Харківського району Харківської області стався наїзд електропотягу ВЛ 82 М № 085, який рухався у напрямку з м. Полтави у бік м. Харкова, на пішохода ОСОБА_3 , 1968 р.н., внаслідок чого останній загинув. Електропотяг належить АТ «Українська залізниця» і являється джерелом підвищеної небезпеки. Загиблий ОСОБА_3 був сином для позивача ОСОБА_1 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 позивач зазнала сильних душевних і моральних страждань, що полягало у порушенні її нормальної життєдіяльності через втрату близької для неї людини, відчутті сильного душевного болю. У зв`язку з цим у позивача порушено нормальний сон, їй сняться жахи, вона перебуває у постійному стресі. На переконання представника позивача загибель ОСОБА_3 сталася через те, що відповідачем не було вжито можливих заходів для забезпечення безпеки громадян, зокрема не встановлено огорожу чи паркани вдовж залізничних перегонів. Відтак відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду, розмір якої визначений, виходячи з того, що позивач втратила найріднішу для себе людину і це спричинило їй тривалі у часі моральні страждання та з того, що АТ «Українська залізниця» станом на 30 червня 2021 року отримало чистий дохід у понад 1 мільярд гривень, що свідчить про його платоспроможність.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 23 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 грн 00 коп. без стягнення податків та обов`язкових платежів. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір в сумі 1000,00 грн на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

Рішення обґрунтовано тим, що причиною загибелі ОСОБА_3 є потрапляння під потяг у зв`язку з його грубою необережністю, що виражається у порушенні ним як пішоходом Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що було ускладнено великим ступеням алкогольного сп`яніння, в результаті чого в момент падіння на залізничні колії він не зміг контролювати свою подальшому поведінку. Проте така поведінка загиблого не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності та підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. У зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 його матері - ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка полягає у її хвилюваннях та моральних стражданнях через передчасну смерть сина, порушенні укладу її життя. Факт загибелі ОСОБА_3 є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати частково у частині відмови ОСОБА_1 у стягненні на її користь моральної шкоди на суму 892 400,00 грн та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні рішення суд не врахував ступінь вини власника джерела підвищеної небезпеки щодо незабезпечення дотримання безпеки на залізничної дороги від таких випадків, не врахована чинна практика Верховного Суду з розгляду справ з аналогічних питань. Скаржник зазначив, що дана справа не є малозначною і має суттєве значення для позивачки, адже вона стосується втрати найближчої йому людини - сина, з яким вони були дуже близькі. Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про заниження суми відшкодування до розміру 100 000,00 грн. Судом фактично здійснена оцінка життя близької людини на суму, еквівалентну 2500 доларів США, що сприятиме халатному відношенню відповідача до забезпечення елементарних заходів безпеки на залізничній колії і надалі. Апелянт просив врахувати на актуальну судову практику розгляду аналогічних справ. А саме, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 по справі № 175/7123 з Акціонерного товариства «Українська залізниця» стягнуто на відшкодування моральної шкоди 450 000 грн. В іншому апелянт посилався на доводи зазначені в позовній заяві.

Не погодившись з рішенням суду АТ «Українська залізниця» також подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції питання щодо необережності громадянина ОСОБА_4 належним чином не було досліджено. В судово-медичній експертизі при дослідженні крові та сечі трупу громадянина ОСОБА_3 виявлений етиловий спирт в крові - 5,16%, в сечі - 4,33%, що відповідає його вмісту смертельної дози алкоголю. Згідно висновку судово-залізнично-транспортної експертизи №1610 від 28.12.2018 в діях машиніста ОСОБА_5 відсутні порушення Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, які б перебували у причинному зв?язку з транспортною пригодою тому слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001599 з підстав відсутності ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.276 КК України. Скаржник зазначив, що ОСОБА_3 міг передбачити, що вживання спиртних напоїм у великій кількості матиме негативні наслідки для нього. Очевидним є те, що потерпілий свідомо цього бажав, а тому знаходився на залізничній колії у стані тяжкого алкогольного сп`яніння. Апелянт наголосив, що судом першої інстанції не було враховано, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів моральних страждань позивачки у зв`язку зі смертю її сина, доказів підтверджуючих втрату нею фізичної, моральної та матеріальної підтримки. Також не досліджено характер їх взаємовідносин, чи були вони приязними, чи взагалі контактували вони до смерті потерпілого. Не надано жодного доказу, що підтверджували спілкування загиблого з позивачкою, не доведено, що в них були тісні сімейні відносини. Травмування ОСОБА_3 сталося у 2017 році, а позовна заява була подана у 2023 році, майже через 5 років після ДТП. Представником відповідача було подано клопотання про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковим, але в задоволені даного клопотання було відмовлено. За відсутності можливості допитати позивача залишилось не з`ясованими обставини що мають значення для справи, а саме не можливо визначити ступінь її фізичних та моральних страждань. Судом першої інстанції також не з?ясовано фінансовий стан акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця», який не має доходів та неспро.

01 лютого 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 в якому представник просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 відмовити. Вважав, що доводи апелянта зроблених судом висновків не спростовують, підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у заявленому в суді розмірі відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та як вбачається з тексту постанови від 29 січня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001599, ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 18-35 год. в районі будинку № 2 по вул. Майська в м. Люботин Харківського району Харківської області стався наїзд електропотягу ВЛ 82 М № 085, під керуванням машиніста ОСОБА_5 , який рухався у напрямку з м. Полтави у бік м. Харкова, на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній загинув.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001599 встановлено, що внаслідок транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких наступила смерть, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 3326-ДМ/17. Цим же висновком підтверджено те, що в крові трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у кількості 5,16 проміле, що відповідає умовно смертельній дозі алкоголю.

З показань свідків - машиніста електропотягу ОСОБА_5 і помічника машиніста ОСОБА_6 , слідчим було встановлено, що вказані особи під час керування електропотягу ВЛ 82 М № 085 помітили у світлі буферних ліхтарів і прожектора чоловіка, який лежав на залізничній колії, і одразу застосували екстрене гальмування. Але наїзду уникнути не вдалось.

Спираючись на висновок судово-залізнично-транспортної експертизи № 1610 від 28 грудня 2018 року щодо відсутності в діях машиніста ОСОБА_5 порушень Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, які б перебували у причинному зв`язку з транспортною пригодою, слідчим була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0001599 з підстав відсутності ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України.

В той же час судовим експертом було встановлено, що дії пішохода ОСОБА_3 не відповідали вимогам Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, і що запобігти залізнично-транспортній пригоді міг саме пішохід ОСОБА_3 за умови виконання ним вимог вказаних Правил, і що ОСОБА_3 був травмований внаслідок необережних і необачних дій при перебування на залізних коліях.

Настання смерті ОСОБА_3 на вул. Майська в м. Люботин та причина смерті - травматична ампутації нижніх кінцівок зафіксовані у лікарському свідоцтві про смерть № 3326-ДМ/17 від 13 грудня 2017 року. На підтвердження реєстрації факту смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області було видано свідоцтв про смерть НОМЕР_1 від 15 грудня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим 04 березня 1969 року Люботинським міським Бюро ЗАГС.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), від 29 травня 2023 року у справі № 205/6260/21 (провадження № 61-12021св22).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм судова колегія дійшла таких висновків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть ОСОБА_3 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому моральна шкода заподіяна позивачу підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди судова колегія враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідачки, глибину та тривалість моральних страждань позивач, яких він зазнав внаслідок ушкодження здоров`я та тривалість його немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Як вбачається з тексту постанови від 29 січня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0001599, ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 18-35 год. в районі будинку № 2 по вул. Майська в м. Люботин Харківського району Харківської області стався наїзд електропотягу ВЛ 82 М № 085, під керуванням машиніста ОСОБА_5 , який рухався у напрямку з м. Полтави у бік м. Харкова, на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній загинув.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001599 встановлено, що внаслідок транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких наступила смерть, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 3326-ДМ/17. Цим же висновком підтверджено те, що в крові трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у кількості 5,16 проміле, що відповідає умовно смертельній дозі алкоголю.

З показань свідків - машиніста електропотягу ОСОБА_5 і помічника машиніста ОСОБА_6 , слідчим було встановлено, що вказані особи під час керування електропотягу ВЛ 82 М № 085 помітили у світлі буферних ліхтарів і прожектора чоловіка, який лежав на залізничній колії, і одразу застосували екстрене гальмування. Але наїзду уникнути не вдалось.

Спираючись на висновок судово-залізнично-транспортної експертизи № 1610 від 28 грудня 2018 року щодо відсутності в діях машиніста ОСОБА_5 порушень Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, які б перебували у причинному зв`язку з транспортною пригодою, слідчим була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0001599 з підстав відсутності ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України.

В той же час судовим експертом було встановлено, що дії пішохода ОСОБА_3 не відповідали вимогам Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, і що запобігти залізнично-транспортній пригоді міг саме пішохід ОСОБА_3 за умови виконання ним вимог вказаних Правил, і що ОСОБА_3 був травмований внаслідок необережних і необачних дій при перебування на залізних коліях.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через втрату сина, порушенням укладу його життя та соціальних зав`язків.

Також, судова колегія приймає до уваги той факт, що загибель ОСОБА_3 настала внаслідок його грубої необережності, а саме знаходження потерпілого на залізничних коліях у стані тяжкого отруєння алкоголем

За таких обставинах, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК Українки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

У справі, яка переглядається, не встановлено наявності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, що завдана матері загиблого .

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, судова колегія виходить з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`ю , внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та вважає що судом обґрунтовано визначений розмір відшкодування у розмірі 100 000 грн, що є співмірним з тяжкістю моральних страждань та узгоджується із висновками Верховного Суду у аналогічних справах.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову, а тому доводи ОСОБА_1 , стосовно того, що Верховний Суд стягує більшу суму в подібних правовідносинах апеляційний суд відхиляє.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини судом також зроблено обґрунтований висновок про наявність підстав для зменшення розміру моральної шкоди відповідно до вимог частини 2 статті 1193 ЦК України.

Суд першої інстанції також правильно зазначив, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини, а тому доводи АТ «Українська залізниця» стосовно відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, адже відсутня вина машиніста апеляційним судом не приймаються.

Решта доводів апеляційних скарг зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів у справі.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця»- залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 23 листопада 2023 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 березня 2024 року.

Головуючий О. Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук