Справа № 162/675/23
Провадження № 2/162/8/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Савича А.С.,

з участю секретаря судового засідання Гичук О.М.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника позивачів ОСОБА_4 ,

представника третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 , про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

До Любешівського районного суду Волинської області у серпні 2023 року звернулись позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 з вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що 12.10.2022 о 07 год 10 хв військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи військовим легковим автомобілем Міцубісі Паджеро, в.н.з НОМЕР_2 (на чорному фоні), що перебуває на балансі в/ч НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Р-14 з селище Любешів в напрямку села Дольськ, на 139 км. + 400 м. допустив зіткнення з велосипедистом, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого велосипедист (доброволець територіальної оборони) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинув на місці події. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди наявне кримінальне провадження №0000116 від 12.10.2022 за ч.1 ст.415 КК України, в якому позивачі є потерпілими. Досудове розслідування проводиться слідчими Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, що підтверджується Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.10.2022, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2022, схемою (додатком №1 до протоколу огляду місця події) від 12.10.2022, висновком транспортно-трасологічної експертизи від 30.01.2023 № CE-19/103-22/9312-ІТ, висновком експерта СМЕ №49 від 08.11.2022, інші, які додаються. Вказують на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність військового автомобіля Міцубісі Паджеро, в.н.з НОМЕР_2 (на чорному фоні), під керуванням ОСОБА_6 , який перебуває на балансі в/ч НОМЕР_1 , станом на 12.10.2022 не була застрахована, що підтверджується перевіркою чинності внутрішнього страхування із офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України. Зазначають, що досудове розслідування триває уже тривалий час і ще не завершене, тому позивачі обрали захист своїх прав шляхом звернення до суду в цивільному порядку, так як відсутні будь-які для цього законодавчі обмеження. Вказують на те, що оскільки відповідач МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам, основним завданням МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервів фондів компенсації та відшкодування на умовах, передбачених цим Законом, тому позивачі мають право на страхове відшкодування за рахунок коштів МТСБУ. Крім того, на момент дорожньо-транспортної пригоди 12.10.2022 водій автомобіля Міцубісі Паджеро ОСОБА_6 , керував на законних підставах закріпленим за ним вказаним автомобілем, виконував покладені на нього обов`язки, тому за завдану матеріальну шкоду відповідальність несе також і роботодавець, а саме в/ч НОМЕР_3 . На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Міцубісі Паджеро не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вищевказана ДТП є страховим випадком, тому у відповідача МТСБУ настав обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування на користь позивачів. Також зазначають, що у зв`язку із смертю і втратою рідної людини, а саме: для дружини чоловіка, а для дітей тата, стало непоправною моральною і психологічною травмою на все подальше життя, а тому, виходячи із принципів розумності та справедливості, позивачі оцінюють завдану моральну шкоду в розмірі по 1250000,00 грн. на кожного.

На підставі викладеного позивачі просять суд:

1)стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100106,00 гривень, з яких: 26800,00 моральна шкода, 9556,00 гривень витрати на поховання, 56000,00 гривень витрати на спорудження надгробного пам`ятника, 7750,00 гривень шкода пов`язана з фізичним знищенням майна та витрати на професійну правничу допомогу адвоката;

2)стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 26800,00 гривень моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу адвоката;

3)стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 26800,00 гривень моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу адвоката;

4)стягнути моральну шкоду з Військової частини НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 в розмірі 1250000,00 гривень, в користь ОСОБА_2 в розмірі 1250000,00 гривень та в користь ОСОБА_3 в розмірі 1250000,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалою судді від 29.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження (а.с.85).

Представник Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) - ОСОБА_7 20.09.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що в дорожньо-транспортній пригоді 12.10.2022 за участю транспортного засобу «Міцубісі», державний номерний знак НОМЕР_2 , має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді. На момент настання ДТП транспортний засіб «Міцубісі», д.н.з. НОМЕР_2 , не було забезпечено договором обов`язкового страхування, внаслідок чого позивачі звернулись з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України для відшкодування нанесеної шкоди в порядку, передбаченому підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону № 1961-ІV. Зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказує на те, що позивачі при заявлені позовної заяви не врахували виключення, які передбачені ст. 27 Закону № 1961-ІV якою нібито МТСБУ несе відповідальність щодо моральної шкоди. МТСБУ відшкодовує моральну шкоду виключно на підстав і звернення потерпілих у разі настання випадку, що є підставою для проведення регламентної виплати передбачених п.п. «г» та «ґ» п. 41.1 та п.п. «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону. Отже вважає, що у МТСБУ відсутні підстави відшкодовувати моральну шкоду у разі звернення з заявами про виплату страхового відшкодування передбаченого п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-ІV на підставі п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-ІV, що просить суд врахувати при вирішенні спору. Також зазначає, що цивільний позов потерпілої в частині стягнення витрат на поминальний обід в день поховання не може бути задоволено, оскільки проведення поминального обіду не охоплюється поняттям поховання в розумінні положень діючого законодавства і така позиція узгоджується з практикою ВСУ. Витратами на поховання є виключно товарний чек від 13.07.2023 та товарний чек №16 від 12.10.2022, до яких не надано документів осіб, які проводили надання послуг, які не відповідають нормам законодавства. Таким чином, довідка та квитанція прибуткового касового ордеру не відповідає положенню Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положення про форму та зміст розрахункових документів, який затверджено наказом від 21.01.2016 № 13 Міністерства фінансів України та вважає, що не може прийматися судом, як доказ проведення оплати потерпілим на рахунок фізичних осіб-підприємців. Відносно витрат за пошкоджений велосипед зазначають, що цивільними позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу щодо доведеності розміру шкоду у розмірі 7750,00 гривень щодо пошкодження велосипеду, оскільки чек на підтвердження купівлі нового велосипеду не є підтверджуючим документом розміру шкоди. Щодо витрат на правову допомогу вважає, що судові витрати повинні бути покладені на позивача внаслідок того, що, зловживаючи своїми правами, представник позивача не звертався в досудовому порядку до МТСБУ. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до МТСБУ; розглянути справу без участі представника МТСБУ та розподілити судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягнувши судові витрати у розмірі 2000,00 гривень, які планує понести МТСБУ у зв`язку з розглядом справи з позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.88-117).

Відповідач ОСОБА_6 25.10.2023 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, яке мотивував тим, що він перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (а.с.139).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подали до суду заяву про залишення позову до відповідача ОСОБА_6 без розгляду. Ухвалою суду від 27.10.2023 заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено позов до відповідача ОСОБА_6 без розгляду та продовжено розгляд справи (а.с.148-149, 150-151).

Ухвалою суду від 27.10.2023 клопотання ОСОБА_6 про зупинення провадження у справі залишено без розгляду (а.с.152-153).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подали до суду заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 . Ухвалою суду від 27.10.2023 заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_6 задоволено та залучено ОСОБА_6 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів (а.с. 154-155, 159-160).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_6 - адвокат Федчик С.В. 27.11.2023 подав до суду пояснення щодо позову в порядку ст. 181 ЦПК України, в яких зазначає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються дорослими самодостатніми людьми, розмір моральної шкоди по 1250000,00 гривень не відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості. Погоджується з тим, що позивачі зазнали моральної шкоди, внаслідок втрати близької людини, однак така шкода не потягла за собою настільки тяжкий вплив на психологічний стан потерпілих, який би викликав необхідність звернення за допомогою до відповідних спеціалістів, зокрема психолога, психіатра тощо. До позовної заяви позивачами не додано жодного доказу, який би спростував це твердження. ОСОБА_6 оцінює моральну шкоду в розмірі по 300000,00 гривень на кожного позивача. Просить врахувати, що ОСОБА_6 не має у власності жодного нерухомого майна чи транспортних засобів, проживає спільно із батьками в будинку останніх, має на утриманні двох малолітніх дітей, а його батько ОСОБА_8 , являється особою з інвалідністю другої групи. До призову на військову службу у зв`язку із мобілізацію ОСОБА_6 не мав постійного місця роботи та стабільного джерела доходу. Тобто при заявлені військовою частиною регресної вимоги в тій сумі, яку просять стягнути позивачі, останній опиниться в катастрофічно тяжкому матеріальному становищі, що позбавить його можливості на забезпечення себе та своїх дітей людських умов існування. Крім того, військова частина надала допомогу для потерпілих та ОСОБА_6 надав допомогу в сумі по 40000,00 гривень кожен. Враховуючи вказане, просить суд врахувати позицію ОСОБА_6 та визначити справедливий розмір моральної шкоди, на відшкодування якої мають право позивачі, а саме по 300000,00 гривень кожному позивачу. Окрім того, ОСОБА_6 погоджується із доводами МТСБУ, викладеними у їх відзиві на позовну заяву (а.с.188-199).

Ухвалою суду від 26.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.216).

Представник відповідача МТСБУ та військової частини НОМЕР_1 у призначене судове засідання повторно не з`явились, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи (а.с.228-231, 244-247). Причини своєї неявки суду не повідомили, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до початку розгляду справи від відповідачів не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач в/ч НОМЕР_1 до суду не подав. Представник відповідача МТСБУ у відзиві на позовну заяву просив здійснювати розгляд справи без його участі.

ОСОБА_6 - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, у судове засідання також повторно не прибув, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи (а.с.230, 246). Жодних заяв чи клопотань до суду не подавав.

З урахуванням наведеного, на підставі ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

Представник позивачів ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги до МТСБУ та військової частини НОМЕР_1 в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Просив не брати до уваги доводи, викладені в відзиві на позовну заяву МТСБУ, оскільки вони не відповідають вимогам закону. Звернув увагу, що військовослужбовець ОСОБА_6 вчинив ДТП, внаслідок якої загинув чоловік та відповідно батько позивачів. Досудове розслідування по даному факту триває і на даний час. Не залежно від того, чи буде доведено винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, нести цивільно-правову відповідальність у зв`язку з вищевказаними обставинами, мають нести МТСБУ, оскільки автомобіль, яким керував ОСОБА_6 , не був застрахований, а також - військова частина НОМЕР_1 , бо станом на момент ДТП ОСОБА_6 проходив в ній військову службу, та на балансі даної військової частини перебував зазначений автомобіль. Позивачі перенесли сильний емоційний і психологічний стрес після ДТП, який триває й досі, тому з урахуванням наведеного просить стягнути з МТСБУ в користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100106,00 гривень, з яких: 26800,00 моральна шкода, 9556,00 гривень витрати на поховання, 56000,00 гривень витрати на спорудження надгробного пам`ятника, 7750,00 гривень шкода, пов`язана з фізичним знищенням майна, які, на думку представника позивача, належним чином підтверджені; Окрім того просить стягнути з МТСБУ в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 26800,00 гривень моральної шкоди, а також стягнути моральну шкоду з Військової частини НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в розмірі 1250000,00 гривень кожному з позивачів. Зазначені суми з урахуванням моральних страждань позивачів, вважає незначними, які лише частково відшкодують моральні страждання позивачів.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожна зокрема, підтримали позицію їх представника в судовому засіданні та заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Звернули увагу, що внаслідок загибелі їх близької людини вони зазнали значних моральних страждань, внаслідок чого погіршився їх психологічний стан та фізичний стан здоров`я, ритм життя. Однак на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні у зв`язку з цим в медичному закладі вони не перебували. Додатково позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що після ДТП ОСОБА_6 надав їй добровільно 40000,00 грн, а також таку ж суму надали інші військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 , тобто всього вона отримала кошти на загальну суму 80000,00 грн. При цьому вона не може сказати за що були надані їй ці кошти, у рахунок відшкодування моральної шкоди чи інших витрат.

Представник третьої особи ОСОБА_5 підтримав подані свої письмові пояснення щодо позову в порядку ст. 181 ЦПК України, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву МТСБУ, а тому просив їх врахувати при ухваленні рішення. Вважає, що справедливий розмір моральної шкоди, на відшкодування якої мають право позивачі внаслідок загибелі близької людини, становить по 300000,00 гривень. На його думку, більший розмір моральної шкоди позивачами не обґрунтований, а тому розмір відшкодування моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного їх збагачення. Окрім того, ОСОБА_6 після настання ДТП не втік з місця пригоди, вжив необхідних заходів до виклику швидкої медичної допомоги та повідомив підрозділ поліції. Він добровільно особисто відшкодував потерпілим 40000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, таку ж суму коштів відшкодував і командир військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується позивачами у судовому засіданні. При цьому пояснив, що ОСОБА_6 погоджувався відшкодувати завдану шкоду потерпілим (позивачам) в повному обсязі, однак вони не досягнули компромісу в цьому питанні. Стягнуті з військової частини НОМЕР_1 кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди можуть в подальшому стягуватись з ОСОБА_6 в порядку регресу. Тому якщо це буде надто велика сума, це поставить ОСОБА_6 та його сім`ю в скрутне матеріальне становище.

Суд, вислухавши доводи учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, доходить такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000116 від 12.10.2022 судом встановлено, що 12.10.2022 о 07 год 10 хв військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи військовим транспортним автомобілем Міцубісі Паджеро, в.н.з. НОМЕР_2 (на чорному фоні), що на балансі зазначеної військової частини, рухаючись по дорозі Р-14 з смт Любешів в напрямку с. Дольськ, на 139 км + 400 м допустив зіткнення з велосипедистом, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого велосипедист ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинув на місці події (а.с.34).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси. Стаття 2 вказаного закону передбачає, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює, відповідно до закону, управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування. Також, Постановою КМ України від 04.08.2000 № 1225 «Про затвердження Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах» визначається порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, його списання та використання. Пункт 3 вказаного Положення зазначає, що «Міноборони, як центральний орган управління Збройних Сил, закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти».

Відповідно до Акту № 24 приймання благодійної допомоги у натуральній формі від 20.09.2022, комісія, призначена командиром в/ч НОМЕР_1 , прийняли благодійну допомогу у натуральній формі від ОСОБА_9 - транспортний засіб «MITSUBISHI PAJERO», vin НОМЕР_4 (а.с.26).

Актом приймання-передачі основних засобів від 20.09.2022 стверджується, що в/ч НОМЕР_1 прийняла від ОСОБА_9 - автомобіль «MITSUBISHI PAJERO», vin НОМЕР_4 . Актом введення в експлуатацію основних засобів даний автомобіль введений в експлуатацію в/ч НОМЕР_1 (а.с.27, 28).

Відповідно до технічного талону транспортного засобу серії НОМЕР_5 , транспортний засіб «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить - в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 (а.с.23).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2022 № 22, призвано на військову службу згідно ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та призначено на посаду і 07.03.2022 зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_6 на посаду майстер-номер обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї в/ч НОМЕР_1 … і вважати таким, що 07.03.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків … (а.с.24).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2022 № 9, транспортний засіб «MITSUBISHI PAJERO», шасі (кузов) НОМЕР_4 , рік випуску 2006, номерний знак НОМЕР_2 , закріплено за солдатом ОСОБА_6 (а.с.25).

З офіційного вебсайту МТСБУ вбачається, що поліс на ТЗ № 0954И8 станом на 12.10.2022 відсутній (а.с.22).

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 01.05.1999 позивач ОСОБА_1 є дружина ОСОБА_2 (а.с.55).

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 11.02.2002 стверджується, що позивач ОСОБА_2 є донька ОСОБА_2 (а.с.71).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 03.01.2000 стверджується, що позивач ОСОБА_3 є донька ОСОБА_2 (а.с.76).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 від 14.10.2022 виданого Любешівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 311 (а.с.29).

Відповідно до копії висновку експерта № СЕ-19/103-22/9312-ІТ від 30.01.2023 (з додатками): 1) в момент первинного контакту взаємодіяли передня частина автомобіля «MITSUBISHI PAJERO», р.н. знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_6 та передня частина велосипеда, яким керував ОСОБА_2 . В момент первинного контакту площина переднього колеса велосипеда розміщувалася під кутом приблизно 165+/-10 градусів (проти напрямку руху годинникової стрілки) відносно поздовжньої осі автомобіля «MITSUBISHI PAJERO», р.н. знак НОМЕР_2 ; 2) Наїзд автомобіля «MITSUBISHI PAJERO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , на велосипедиста ОСОБА_2 відбувся на 139 км + 400 м автодороги Р-14 сполученням Любешів-Дольськ, неподалік с. Проходи Камінь-Каширського району, на лівій смузі руху в напрямку до с. Проходи у місці, що передує осипу лакофарбового покриття та дрібних уламків скла на дорожньому покритті, в межах габаритної ширини автомобіля (а.с.40-47).

Згідно з висновком експерта № 49 від 12.10.2022 стверджується, що причиною смерті ОСОБА_2 , 1977 р.н., став травматичний шок важкого ступеню, який розвинувся в результаті отримання потерпілим поєднаної тупої травми тіла закритої черепно-мозкової травми… смерть ОСОБА_2 настала не більше як за 6 годин до моменту початку проведення судово-медичної експертизи його трупа…в крові ОСОБА_2 етиловий спирт не виявлено… (а.с. 48-52).

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2022 у справі № 161/14327/22 накладено арешт на автомобіль марки «MITSUBISHI PAJERO», р.н. знак НОМЕР_2 (на чорному фоні) та велосипед з написом «Укрпошта», вилучені в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 12.10.2022 (а.с.53).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, яким також визначено правовий статус МТСБУ.

Зокрема, згідно з пунктом 39.1.статті 39 Закону № 1961-IV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону № 1961-IV передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій, а відповідно до приписів пункту 41.1. статті МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У справі, що розглядається, внаслідок ДТП, загинув ОСОБА_2 , який є чоловіком позивача ОСОБА_1 , а також батьком позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ДТП скоєна особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність як власник транспортного засобу.

Відповідно до пункту 41.1. статті 41 Закону № 1961-IV саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Звернення позивачів з позовом до суду узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07.10.2020 у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

У справі, яка переглядається, судом не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик (МСТБУ) хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Пунктом 27.3 ст. 27 Закону №1961-IV встановлено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Судом встановлено, що страховий випадок - ДТП, в результаті якої загинув ОСОБА_2 , сталася 12.10.2022, смерть потерпілого настала на місці пригоди та є прямим наслідком цієї ДТП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

На день настання страхового випадку ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 грн 00 коп.

Розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, що належить до виплати кожному позивачу, становить 26800,00 грн. (6700 грн.х12:3), які підлягають до стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Пунктом 27.4 ст. 27 Закону №1961-IV встановлено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265). При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.

Водночас п. 15 ст. 3 Закону № 265 передбачено, що чеки, накладні та інші письмові документи, які засвідчують передачу права власності на товари (послуги) від продавця до покупця, повинні видаватись покупцю таких товарів (послуг) на його вимогу. Тобто такі документи видаються за вимогою покупця.

Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом № 265, є належним доказом понесення цих витрат.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що поданий позивачами товарний чек від 13.07.2023 про понесені витрати в розмірі 56000,00 грн на спорудження гранітного пам`ятника ОСОБА_2 , а також товарний чек № 16 від 12.10.2022 про витрати на поховання померлого, є належними і допустимими доказами, а тому дані витрати підлягають стягненню з МТСБУ.

Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача МТСБУ, які висловлені у відзиві, про те, що цивільний позов потерпілої в частині стягнення витрат на поминальний обід в день поховання як витрат на поховання, не може бути задоволено, оскільки проведення поминального обіду не охоплюються поняттям поховання.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до витрат на поховання відносяться ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, а отже у МТСБУ відсутні підстави щодо відшкодування витрат на поминальний обід.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 19.03.2018 у справі № 554/1793/15-ц та від 07.07.2022 у справі № 707/2102/19.

Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону №1961-IV встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 31.1 Закону №1961-IV розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Щодо понесених витрат за пошкодження велосипеда, позивачами надано товарний чек від 15.10.2022 фізичної особи підприємця ОСОБА_10 про купівлю нового велосипеда модель Ardis Lido 26, вартістю 7750, 00 грн (а.с.63).

Однак, суд вважає, що даний чек не є належним і допустимим доказом щодо доведеності розміру шкоди в розмірі 7750,00 грн щодо пошкодження велосипеда потерпілого з написом «Укрпошта», а тому позов в частині стягнення з МТСБУ даної суми коштів до задоволення не підлягає.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з іншого відповідача - військової частини НОМЕР_1 в користь кожного з позивачів 1250000,00 грн коштів у відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на таке.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України)

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 439/1218/18, провадження № 61-11853св19, від 17.06.2020 у справі № 439/1213/18-ц, провадження № 61-8734св19.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц, провадження № 14-497цс18, зроблено висновок, що аналізуючи норми статей 1172 та 1187 ЦК України можна дійти висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм.

Згідно з частиною першою, пунктом другим частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві (позивачам) моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач(і), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 , на балансі якої знаходився транспортний засіб, тому суд вважає, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди необхідно покласти на роботодавця (військову частину) згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, зазначила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Сам факт загибелі чоловіка (батька) позивачів під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд виходить з характеру душевних страждань позивачів, пов`язаних із загибеллю їх близької людини (чоловіка та батька відповідно), переживаннях, порушенні нормального ритму життя потерпілих, погіршенні стану здоров`я, що смерть близької людини є непоправною втратою, тощо.

Однак, з урахуванням обставин даної справи в їх сукупності, в тому числі, що судом на підставі п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-IV задоволено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в порядку страхового відшкодування з МТСБУ в розмірі 26800,00 грн на кожного з позивачів, суд також вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн на кожного з позивачів, що, на думку суду, відповідатиме принципам розумності, справедливості та співмірності.

З урахуванням наведеного позов необхідно задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 77, 78, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 , про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 88395,00 (вісімдесят вісім тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень, з яких: 26800,00 моральна шкода, 5595,00 гривень - витрати на поховання; 56000,00 гривень витрати на спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в порядку страхового відшкодування у розмірі 26800,00 (двадцять шість тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_3 моральну шкоду в порядку страхового відшкодування у розмірі 26800,00 (двадцять шість тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду в користь ОСОБА_1 - в розмірі 300000,00 (триста тисяч) гривень, в користь ОСОБА_2 - в розмірі 300000,00 (триста тисяч) гривень та в користь ОСОБА_3 - в розмірі 300000,00 (триста тисяч) гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення суду - 20 березня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Представник позивачів: ОСОБА_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Русанівський бульвар, 8, Волинська область, .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_13 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 : ОСОБА_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Головуючий суддя: А.С. Савич