ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Чернівці

справа № 723/4089/23

провадження №22-ц/822/125/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 12.06.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №1033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. На підставі вказаної заяви між відповідачем та зазначеним банком було укладено договір, відповідно до умов якого, відповідачу надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 20 512,82 грн строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 18 % річних, зі сплатою разової комісії при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячної комісії за супроводження кредиту 3% від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору №0033524 від 12.06.2019 року відповідач отримала платіжну картку та грошові в сумі 20 512,82 грн які були зараховані АТ «РВС БАНК» 12.06.2019 року на картковий рахунок позичальника.

24.01.2020 року між відповідачем та АТ «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №1033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за умовами якого, відповідачу було надано споживний кредит (шляхом перерахування на картковий рахунок) в сумі 25 252,53 грн на аналогічних умовах. Грошові кошти в сумі 25 252,53 грн були зараховані банком на картковий рахунок відповідачки.

28.10.2021 року між АТ «РВС БАНК» та позивачем було укладено Договір відступлення права вимоги №28/10/2021-1 та згідно додатку Додатку № 1 до вказаного договору АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором №0033524 від 12.06.2019 року на загальну суму 25 764,83 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 899,76 грн; заборгованість за процентами 3 634,37 грн; заборгованість за комісією 9 230,70 грн; та за Заявою-Договором №1033524 від 24.01.2020 року на загальну суму 50 632,92 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 23 328,79 грн; заборгованість за процентами 7 102,05 грн; заборгованість за комісією 20202,08 грн.

Заборгованість відповідачем не погашена, борг за обома договорами становить загальну суму 76 937,75 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість на загальну суму 76 937,75 грн, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість на загальну суму 76 397,75 грн, яка складається з: заборгованості за Заявою-Договором № 0033524 від 12.06.2019 року в сумі 25 764,83 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 899,76 грн; заборгованість за процентами - 3 634,37 грн; заборгованість за комісією - 9 230,70 грн; Заборгованості за Заявою-Договором № 1033524 від 24.01.2020 року в сумі 50 632,92 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 23 328,79 грн; заборгованість за процентами - 7 102,05 грн; заборгованість за комісією - 20 202,08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» судовий збір в розмірі 2684 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2023 року, ухвалити нове, яким в позові ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» про стягнення заборгованості відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що позовну заяву до суду відповідачем було скеровано 01 вересня 2023 року. Після ознайомлення з позовними вимогами нею до суду було подано заяву про застосування позовної давності щодо вимог ТОВ.

На дану заяву позивачем подало заперечення в якому зазначалося, що у зв`язку з Законом України від 30 березня 2020 року №540-ЇХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (СОУГО -19), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення короно вірусної хвороби (СОУГО -19), строки визначені статтями 257,258,362, 559,681,728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

В даному заперечені також було вказано, що постановою КМ України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (СОУГО -19), спричиненої короно вірусом 8АК8- СоУ-2» установлено з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року на всі території України діє карантин. Карантин на території України неодноразово було продовжено та він діяв до 30.06.2023 року,

Однак, Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин - відмінено.

Отже позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 12.06.2019 року відповідач звернулась до АТ «РВС БАНК» з заявою №0033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до вказаної заяви банк надав відповідачу споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 20512,82 грн строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 18 % річних, зі сплатою разової комісії при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячної комісії за супроводження кредиту: 3% від суми наданого кредиту.

24.01.2023 року відповідач звернулась до вказаного банку із Заявою №1033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за умовами якого їй було надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 25 252,53 грн строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 18 % річних, зі сплатою разової комісії при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячної комісії за супроводження кредиту 5% від суми наданого Кредиту.

Факт надання позичальнику грошових коштів за вказаним договорами підтверджується копіями меморіальних ордерів та виписками по особовому рахунку.

28.10.2021 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», було укладено Договір відступлення прав вимоги № 28/12/2021-1, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище договорами, що підтверджується копією відповідного договору з додатком та копією акту прийому-передачі.

Як вбачається з копії витягу з розрахунку заборгованості, позивач отримав право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 76 397,75 грн, яка складається з наступного: заборгованості за Заявою-Договором № 0033524 від 12.06.2019 року в сумі 25 764,83 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 899,76 грн, заборгованість за процентами 3 634,37 грн, заборгованість за комісією 9 230,70 грн; заборгованості за Заявою-Договором № 1033524 від 24.01.2020 року в сумі 50 632,92 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 23 328,79 грн, заборгованість за процентами 7 102,05 грн, заборгованість за комісією 20 202,08 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання, натомість матеріали справи не містять доказів того, що відповідач погасила наявну заборгованість повністю чи частково.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач правомірно заявив вимоги про стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості, яка підтверджена відповідним розрахунком заборгованості, а тому позов слід задовольнити.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки(терміни),зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У відповідності до вимог ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 стаття 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

12.06.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №1033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Як вбачається із вказаної заяви між відповідачем та банком було укладено договір відповідно до умов якого, відповідачу надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 20 512,82 грн строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 18 % річних, зі сплатою разової комісії при видачі кредиту 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячної комісії за супроводження кредиту 3% від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору №0033524 від 12.06.2019 року відповідач отримала платіжну картку та грошові у сумі 20 512,82 гривень були зараховані АТ «РВС БАНК» 12.06.2019 року на картковий рахунок позичальника.

24.01.2020 року між відповідачем та АТ «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №1033524 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за умовами якого відповідачу було надано споживний кредит ( шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 25 252,53 грн на аналогічних умовах. Грошові кошти в сумі 25 252,53 грн були зараховані банком на картковий рахунок відповідачки.

У заявах позичальника на отримання кредитної картки від 12 червня 2019 року та від 24.01.2020 року Тарифах до неї банківська установа, як кредитор, та ОСОБА_1 як позичальник зазначили умови, за якими здійснюються банківські послуги (відкриття банківського рахунку, строк та розмір ліміту, надання наступного ліміту після спливу строку попереднього, зобов`язання щодо порядку погашення кредиту, процентна ставка). Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого визначені в письмових документах, які підписані сторонами договору.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом ( частина 3 стаття 12, стаття 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина 4 стаття 12 ЦПК України).

Відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору та розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

Як вбачається з копії витягу з розрахунку заборгованості, позивач отримав право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 76 397,75 грн, яка складається з наступного: заборгованості за Заявою-Договором № 0033524 від 12.06.2019 року в сумі 25 764,83 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12 899,76 грн, заборгованість за процентами 3 634,37 грн, заборгованість за комісією 9 230,70 грн; заборгованості за Заявою-Договором № 1033524 від 24.01.2020 року в сумі 50 632,92 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 23 328,79 грн, заборгованість за процентами 7 102,05 грн, заборгованість за комісією 20 202,08 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання, натомість матеріали справи не містять доказів того, що відповідач належним чином відреагувала на таку вимогу та погасила наявну у неї заборгованість.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази, колегія суддів, вважає, що ОСОБА_1 були порушені умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а тому право кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за їх користування є порушеним.

Доводи апеляційної скарги про застосування строку позовної давності є безпідставними, виходячи з наступного.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» ( «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останні платежі відповідачем були здійснені 13 квітня 2020 року за договором від 12.06.2019 року, та 25 лютого 2020 року за договором від 24.01.2020 року. Відповідно до умов Заяви Договору №0033524 від 12.06.2019 року та Заяви Договору №1033524 від 24.01.2020 року укладених з відповідачем, строк на який надавалися кредити по договорам 24 місяці, тобто до 12.06.2021 року та до 24.01. 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2021 року позивачем на адресу відповідача були направлені письмові вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, натомість матеріали справи не містять доказів того, що відповідач належним чином відреагувала на таку вимогу та погасила наявну у неї заборгованість.

У вимогах позивач вимагав достроково, через 30 днів з моменту одержання повідомлення, виконання всіх боргових зобов`язань в повному обсязі. Пред`явивши вимоги про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору, змінив строк виконання основного зобов`язання.

При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

У справі, яка є предметом перегляду, позивач міг пред`явити позов до боржника протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

Позивач звернувся в суд з позовом 05.09.2023 року, що підтверджено поштовим штампом на конверті. Враховуючи зазначене, позивачем, при зверненні до суду з позовом, строк позовної давності не пропущено, отже, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови 16 січня 2024 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н Лисак