МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/4268/22
Провадження № 22-ц/812/353/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Голощаповою А.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кузьменка В.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2022 року АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ «Універсал Банк» запустило проект Моnobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Моnobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках Моnobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту Моnobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Онбординг відбувається шляхом верифікації клієнта очно: на точці видачі; у відділенні банку; співробітником служби доставки банку у зручному для клієнта місці; кредитним агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року: відеоверифікація працівником банку дистанційно; ДІЯ шерінг на точці дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом.

Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

Умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

25 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 25.12.2018.

Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 35000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час як позичальник ОСОБА_1 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримався та станом на 17 вересня 2022 року прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором у нього сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п. 5 Розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Банк 17 вересня 2022 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити заборгованість. Проте, відповідач не вчинив жодної дії направленої на погашення заборгованості, у зв`язку із чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит 28.06.2022 став у формі «на вимогу».

Станом на 16 вересня 2022 року у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 52930 грн 17 коп., з яких: 52930 грн 17 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), заборгованість за пенею 0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн.

Посилаючись на викладені обставини, АТ «Універсал Банк» просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Моnobank» від 25 грудня 2018 року у загальному розмірі 52930 грн 17 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 грн.

02 березня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив зобов`язати АТ «Універсал Банк» повернути 43433,06 грн на його рахунок та скасувати нараховані на вказану суму відсотки, нараховані у період починаючи з 23 вересня 2021 року пені, а також стягнути заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 грудня 2018 року на підставі п.9 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 25.12.2018 AT «Універсал Банк» відкрило поточний рахунок № НОМЕР_2 (нині НОМЕР_3 ), видало йому кредитну картку та встановило кредитний ліміт на суму до 10 000 грн.

Підтвердження здійснення банківських операцій можливо здійснювати через мобільний додаток Monobank по номеру телефону, яким був НОМЕР_7 або за допомогою виданої картки НОМЕР_4 .

23 вересня 2021 року вранці перебуваючи у м. Вознесенськ, відповідачем було виявлено блокування його мобільного номеру, прив`язаного до Monobank. В цей же час додзвонившись з іншого номеру до Банку (за номером 0800-205-205), стало відомо, що нібито за заявою ОСОБА_1 було змінено його номер телефону та видано іншу картку й також здійснено додаткове кредитування на суму 33 800,00грн. У наслідок чого картка за усною заявою ОСОБА_1 було заблокована й у подальшому змінено картку й номер телефону.

Відповідач повідомив Банк 23 вересня 2021 року про те, що дій зі зміни номеру та видачі нової картки, здійснення додаткового кредитування він не вчиняв.

В той же час, 23 вересня 2021 року унаслідок зміни номеру та видачі іншої картки за допомогою цієї нової картки з банкоматів ( АДРЕСА_1 ) без відома та згоди ОСОБА_1 у період з 10:03 год. по 10:31 год. було знято кошти на суму 43433,06 грн (без урахування банківської комісії).

23 вересня 2021року ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, про що 24.09.2021 внесенні відомості до ЄРДР (кримінальне провадження 0000830). До теперішнього часу кримінальне провадження перебуває у м. Кривий Ріг за місцем вчинення злочину (зняття коштів за допомогою отриманої картки з банкоматів).

Таким чином відповідач вважає, що Банк без його згоди вчинив дії з випуску іншої картки, яку використали невідомі особи й зняли з його рахунку ( НОМЕР_3 ) через банкомати 23.09.2021 у період з 10:03 год по 10:31год кошти на суму 43 433,06грн.

Також посилався на те, що на прохання ОСОБА_1 (смс переписка за допомогою мобільного додатку Monobank-viber дата з 23/09/2021) повідомити про те, яким чином й на підставі чого Банк дозволив зміни у його даних про номер телефону та зміни картки, останній відмовився надавати пояснення посилаючись, що така інформація для ОСОБА_1 є недоступною. Також Банк порадив списані з рахунку кошти сплатити та вирішити питання самостійно не залучаючи Банк.

Однак, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. (Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладена у постанові від 22 листопада 2022 року справа № 591/7648/19).

По цій справі Банк самостійно видав іншу банківську картку невідомим особам, які здійснили списання коштів з рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

Також посилався на те, що за вищенаведених обставин ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає у його стражданнях від дій Банку з видачі карти іншім особам, допущення списання його коштів з його рахунку, бездіяльності Банку в відновлення прав, змушення вчинення дій зі звернення до поліції, до суду для відновлення власних прав.

Враховуючи, що Банк згідно доданої до первісного позову анкети - заяви є надавачем послуг, а ОСОБА_1 є споживачем послуг, то на викладені за зустрічним позовом правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», положення статті 22 якого надають право на стягнення моральної шкоди, яка оцінюється ОСОБА_1 на суму 5000грн.

Зокрема, моральна шкода за порушення споживчого договору може бути компенсована і в тому разі, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. В цьому випадку шкода стягується на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів» (Велика Палата Верховного Суду Постанові ВП ВС від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц).

Посилаючись на викладене, просив суд зобов`язати АТ «Універсал Банк» повернути 43433,06 грн на рахунок НОМЕР_3 ОСОБА_1 із скасуванням нарахованих на вказану суму відсотків, пені (штрафні санкції), нарахованих у періоди починаючи з 23 вересня 2021 року, а також стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог за первісною позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів - задоволено. Зобов`язано Акціонерне товариство «Універсал Банк» повернути 43 433,06грн. на рахунок НОМЕР_3 ОСОБА_1 із скасуванням нарахованих на вказану суму відсотків, пені (штрафні санкції), нарахованих у період починаючи з 23 вересня 2021року. Стягнуто з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5 000,00грн.

Відмовляючи у задоволенні первісної позовної заяви та задовольняючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що 25 грудня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг, який представляє собою анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 25.12.2018 року. Підписавши Анкету-заяву ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови.

На підставі укладеного Договору Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

З виписки про рух коштів по картці від 28.03.2023 року вбачається, що 23.09.2021 року було збільшено кредитний ліміт на 33800 грн. та знято кошти на загальну суму у розмірі 43433,06 грн.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за статтею 190 КК України вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до МРУП ГУНП в Миколаївській області із заявою про те, що 23 вересня 2021 року з заявою звернувся ОСОБА_3 , який просить вжити заходів до невідомої особи, яка таємно шляхом перевипуску картки, заволоділа грошовими коштами з його банківської картки, зникнення яких він виявив за адресою: АДРЕСА_2 .

24 вересня 2023 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000830 внесено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та розпочато досудове розслідування.

З наданих відповідачем скріншотів листування з представником банку вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до банку з приводу шахрайських дій щодо його рахунку.

Згідно відповіді ПАТ "Київстар", 23.09.2021 року до контакт-центу компанії була подана скарга щодо призупинення надання послуг за абонентським номером НОМЕР_5 . За результатами проведеної перевірки було встановлено, що в діях спеціалістів контакт-центру мала місце помилка.

Незважаючи на наявність зареєстрованого кримінального провадження, банк службове розслідування щодо несанкціонованого зняття грошових коштів з рахунку відповідача не провів, а вважає відповідача ОСОБА_1 винним у несанкціонованих операціях по їх зняттю та нарахував відповідачу відсотки на залишок неповернутої суми за кредитним договором.

Проаналізувавши положення ст. 614 ЦК України, ст. 1, п.14.12, 14.14, 14.16 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, зазначив, що вони визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вважав, що посилання АТ «Універсал Банк» на ту обставину, що своїми діями відповідач сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження, а навпаки з наданих суду доказів вбачається, що відповідач виконав вимоги закону та невідкладно повідомив банк про платіжну операцію, яка ним не виконувалася.

Крім того, суд вважав, що надані позивачем докази не є достатніми для висновку про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 23.09.2021 року щодо збільшення кредитного ліміту, зняття готівки в банкоматі.

Таким чином, встановивши, що банком не доведено вчинення відповідачем ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, збільшення кредитного ліміту, зняття грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив банк про цей факт та звернувся до правоохоронних органів. Враховуючи наведене, а також наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості та про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом щодо зобов`язання повернути на рахунок ОСОБА_1 коштів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що Банк є надавачем послуг, а ОСОБА_1 - споживачем послуг, тому на ці правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», положення статті 22 якого надають право на стягнення моральної шкоди, а також з доведеності заподіяння відповідачу діями позивача моральної шкоди.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 25.12.2018 задовольнити у повному обсязі, а у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів - відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно правових висновків Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс 15, тягар доведення та встановлення обставин, що беззаперечно свідчать, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені покладається на позивача. Та в разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

З огляду на зазначене, вважає необхідним більш детальніше зупинитись на подіях, починаючи з 22 вересня 2021 року, внаслідок яких третьою особою було змінено фінансовий номер відповідача, що сприяло безперешкодному доступу до мобільного застосунку Монобанк, в результаті чого були проведені «несанкціоновані» транзакції.

Так, 22 вересня 2021 року о 21:27:27 до служби підтримки Банку зателефонував чоловік з номеру НОМЕР_6 та представився ОСОБА_1 . Попросив змінити фінансовий номер телефону з огляду на те, що він є корпоративним та таким, у якого постійно відбуваються проблеми з мережею та інтернетом. Голос та вік чоловіка співпадав із відповідачем, а тому оператор перейшов до наступного етапу (аудіозапис розмови міститься у матеріалах справи, оскільки був надісланий до Електронного суду).

Згідно внутрішніх процедур банку, якщо клієнт виявив бажання змінити фінансовий номер телефону через телефонний дзвінок до служби підтримки із іншого (не фінансового номеру) оператор проводить верифікацію клієнта з контрольними питаннями.

Таким чином, під час вищевказаної телефонної розмови, чоловік який представився ОСОБА_1 успішно пройшов процедуру верифікації, відповівши чітко та без затримок на всі поставленні питання оператора, які у свою чергу генеруються автоматично системою та не обираються власноручно співробітником.

Зокрема, системою було згенеровано наступні контрольні питання з метою верифікації Клієнта: назва девайсу, на якому встановлений мобільний застосунок та фінансовий номер; орган видачі паспорту громадянина України; назва месенджеру, який підв`язаний до мобільного застосунку.

Оскільки чоловік, який представився ОСОБА_1 чітко та без затримок відповів абсолютно на всі поставлені питання. У оператора банку були відсутні будь-які сумніви відносно того, що це був безпосередньо відповідач, а не інша особа.

Зазначене може свідчити лише про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, що дала змогу банку, ініціювати платіжні операції від його імені, оскільки невідомою особою було успішно пройдено процедуру верифікації, шляхом надання відповідей на автоматично згенеровані запитання, що є неможливим без розголошення такої інформації. У результаті чого відбулась успішна зміна фінансового номеру телефону та безперешкодного доступу до мобільного застосунку Монобанк, що сприяло проведенню «несанкціонованих» транзакцій. Інших доказів, які б спростовували зазначене - матеріали справи не містять.

Зазначене у повній мірі відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15.

Поміж цього, правові висновки зазначеної постанови говорять про те, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я відповідача, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 5.9.1 розділу І Умов обслуговування рахунків фізичної особи (далі Умови і правила), ідентифікація клієнта для доступу до мобільного додатку здійснюється за допомогою засобів ідентифікації, які передбачені між банком і клієнтом (засоби ідентифікації: номер телефону клієнта, особистий ПІН-код, сукупність цифрових та літерних компонентів тощо).

Клієнт зобов`язується зберігати ПІН-код, Коди доступу, Аутентифікаційні дані в таємниці і ні за яких обставин не повідомляти їх третім особам (п.п.5.2.8 Умов і правил). Клієнт несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутентифікації (8.11 Умов і правил).

Розділом І Умов і правил визначено, що під аутентифікацією розуміється посвідчення правочинності звернення клієнта в Банк для здійснення банківських операцій або отримання інформації про рахунки клієнта в порядку, передбаченому Договором.

Авторизацію визначено як процедуру отримання дозволу на проведення операцій з використанням Платіжної картки або інших операцій від імені клієнта. Верифікацію визначено як заходи, що вживаються банком очно або дистанційно для перевірки та підтвердження належності фізичній особі наданих нею ідентифікаційних даних.

Операції, що здійснюються з використанням Платіжної картки, з введенням відповідного ПІН-коду або з введенням коду, наданого Банком в рамках технології 3D-Securc, або операції, що здійснюються з використанням Платіжної картки без введення ПІН-коду, або з використанням реквізитів Платіжної картки, або з використанням аутентифікаційних даних, у тому числі в Мобільному додатку - визнаються підтвердженими Клієнтом та ініційованими ним власноруч (п. 3.3 розділу 3 Умов і правил).

Отже, клієнт банку несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутентифікації, в т.ч. за несанкціоновані операції з його карткою. Саме так записано у вищезазначених пунктах публічного договору укладеного між банком та відповідачем.

Відповідно до п. 33.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Таким чином, апелянт вважає, що з огляду на зазначене, відсутні підстави у задоволенні зустрічного позову відповідача, оскільки зазначені у ньому твердження повністю спростовуються наявними доказами.

Крім цього, звертає увагу на те, що відповідач не заперечує, що він є клієнтом Банку, на його ім`я відкрито рахунок, видана платіжна картка та він активно користувався банківськими послугами проекту Монобанк, що у свою чергу підтверджується довідкою про наявність рахунку (картки), деталізованою випискою про рух коштів.

Підписуючи Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Moнобанк» від 25.12.2018 року, клієнт погодився що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг.

Підписанням цього Договору, клієнт підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку. Також підтвердив, що вищевказані документи йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (пункт 3 Анкети-заяви).

У Анкеті-заяві зазначено, що клієнт просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_3 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку.

Правовідносини, які наразі існують між сторонами, щодо відкриття поточного рахунку, випуск платіжної картки, встановлення кредитного ліміту, надання у користування грошових коштів у межах кредитного ліміту, нарахування процентів за користування коштами, є наслідком вже укладеного сторонами по справі Договору про надання банківських послуг, який відповідачем певний час виконувався, що само по собі є підтвердженням його укладення та прийняття умов договору.

Враховуючи, що у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, на підставі положення п.п.5.16 п.5 Розділу II Умов, відбулось Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення "пуш" про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості.

Проте Відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19 Розділу II Умов, кредит став у форму «на вимогу».

На підставі вищезазначеного загальний розмір заборгованості Відповідача перед Банком за Договором станом на 16.09.2022 року становить 52930.17 грн., що складається з: загального залишку заборгованості (тілом кредиту) - 52930.17 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 0,00 грн.; заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,00 грн.

Відповідно до виписки про рух коштів, баланс на кінець періоду складає (мінус) - 42 930.17 грн. Тобто, сама заборгованість складає 52930.17 грн. Ця заборгованість складається з повністю використаного Боржником кредитного ліміту та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить (мінус) - 42 930,17 грн.

Овердрафт (мінус) - 42 930.17 грн. виник наступним чином. Якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, неустойці. При цьому, банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами (п.п. 4.23 розділу 2 Умов і правил).

Відповідно до п. 5.13 розділу 2 Умов і правил, погашення заборгованості Клієнта за Договором здійснюється за рахунок коштів, що надходять на рахунок Клієнта у наступному порядку: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, що передбачені Договором.

У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, виникла заборгованість.

Отже, сума коштів, яка досі не була повернута банку складається із використаного кредитного ліміту у розмірі 10 000.00 грн та овердрафту - 42930,17 грн та становить загалом 52930,17 грн.

Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи, про невірність наданого банком розрахунку, відтак, відсутні законні підстави для того, що піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем у сукупності доказами.

Відповідач через свого представника надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що банком не надано жодних доказів (затверджених внутрішніх процедур Банку) на підтвердження факту - дотримання установленої банком процедури з належно проведеної верифікації відносно клієнта та належних підстав у банку для зміни фінансового номеру клієнта.

Згідно положень п.п.5.9.1, 5.2.8, 8.11 розділу І Умов та правил та на положення п.3.3. розділу 3 Умов та правил, на які посилається банк, між баком та Клієнтом узгоджуються ідентифікаційні/аутентифікаційні умови (номер телефону, особистий ПІН-код, сукупність цифрових та літерних компонентів).

Посилаючись на те, що верифікацією є дія надання клієнтом ідентифікаційних даних, якими за п.п.5.9.1. розділу І Умов та правил є номер телефону, особистий ПІН-код, сукупність цифрових та літерних компонентів, банк не надав доказів, що ОСОБА_1 здійснив дії або іншим чином допустив порушення Умов та правил. Наявне лише припущення Банку. Відсутні також докази, що особа яка подала 22.09.2021 заявку на зміну фінансового номера, - надала банку всі відомості ідентифікаційні/аутентифікаційні ознаки (номер телефону, особистий ПІН-код, сукупність цифрових та літерних компонентів), які були узгоджені між Банком та ОСОБА_1 відповідно до п.п.5.9.1., 5.2.8, 8.11 розділу І Умов та правил та на положення п.3.3. розділу 3 Умов та правил.

Крім того, банк з посиленням на сталу судову практику вказує на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71 цс 15, за якої «тягар доведення та встановлення обставин, що беззаперечно свідчать, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені покладається на Позивача».

Однак, правова позиція у справі №6- 71цс15, - є іншою, а саме: «Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанні касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності».

Однак матеріали справи не містять обставин справи за яких ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльності сприяв незаконному використанню його банківського рахунку.

Наведена банком «стала правова позиція» - є неіснуючою та такою, яка не відповідає змісту постанови Верховного Суду від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

З посиланням на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі 233/2021/19, вважає, що наведені банком в апеляційній скарзі правові висновки не є подібними.

Безпідставним вважає посилання банку на необхідність застосування у даній справі правових висновків, викладених у справах №910/18036/17 та №917/1307/18.

Таким чином вважає, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих підстав визначених ст. 376 ЦПК України для скасування рішення.

В судовому засіданні відповідач та його представник не визнали доводи апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду- без змін, надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що банком не доведено вчинення відповідачем ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, збільшення кредитного ліміту, що зняття грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції, що виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив банк про цей факт та звернувся до правоохоронних органів. Особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами правоохоронними органами не встановлена Тому відсутні правові підстави для задоволення первісних позовних вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості, в той ж час наявні підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

На час виникнення спірних правовідносин діяло Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджене постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, оскільки вона втратила чинність тільки на підставі Постанови Національного банку № 164 від 29.07.2022р., яка набрала чинності з дня введення в дію Закону України "Про платіжні послуги", який в свою чергу набрав чинності 01.08.2021р., але був введений в дію 01.08.2022р.

Тобто до 01 серпня 2022р. діяв Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затверджене постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно ст. 1 зазначеного Закону платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ч.3 ст. 3 цього Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно п. 33.3 ст. 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Згідно з пунктом 2 розділу VI положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI вказаного Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 22 листопада 2022р. у справі № 591/7648/19.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не вчиняв дії, спрямовані на списання чи перерахунок коштів з його карткового рахунку, невідкладно повідомив банк про здійснення платіжних операцій, які ним не виконувалися, а позивач не надав докази на підтвердження вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, згідно ствердження банку заявка про зміну фінансового номеру телефону була створена о 21:30год. 22.09.2021року, 23.09.2021р. о 06:09:19 на попередній фінансовий номер відповідача НОМЕР_5 банком було надіслано повідомлення про його зміну. Відповідач стверджує, що таке повідомлення він отримав тільки о 10-40год., що не спростовано матеріалами справи, а фактична зміна номеру за ствердженням банку відбулась 23.09.2021 09:09.

Після отримання повідомлення відповідач виявив, що номер його мобільного телефону заблокований, тому він зателефонував до банку з іншого телефону та від оператора дізнався, що нібито він сам надав заявку на зміну телефону, тому було змінено номер телефону та видано іншу картку, а також здійснено додаткове кредитування. Відповідач повідомив банк, що не вчиняв таких дій. Внаслідок чого карта за його усною заявою була заблокована. Звернення відповідача про вчинення відносно нього можливих шахрайських дій було зафіксовано банком 23.09.2021 11:10. Спірні транзакції були проведені 23 вересня 2021р. в період з 10:03:45год. по 10:31:47год. в м. Кривий ріг, тоді як відповідач знаходився в м. Вознесенськ Миколаївської області.

Факт блокування мобільного телефону підтверджено відповіддю на скаргу відповідача ПАТ «Київстар».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, що дала змогу банку, ініціювати платіжні операції від його імені, оскільки невідомою особою було успішно пройдено процедуру верифікації згідно внутрішніх процедур банку, шляхом надання відповідей на автоматично згенеровані запитання, що є неможливим без розголошення такої інформації, у результаті чого відбулась успішна зміна фінансового номеру телефону та безперешкодного доступу до мобільного застосунку Монобанк, що сприяло проведенню «несанкціонованих» транзакцій, виходячи з наступного.

На час спірних правовідносин (23.09.2021) діяли Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, затверджені протоколом Правління №32 від 18.08.2021, які набули чинності з 20.08.2021.

Відповідно до п.2.1. розділу 2 «Основні положення» Умов і правил, Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов Договору в тому числі, платіжної системи MasterСard/Visa, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України.

Номер поточного рахунку, операції за яким здійснюються з використанням електронного платіжного засобу-платіжної картки, зазначається у Анкеті-заяві. Однак заміна фінансового номеру ОСОБА_1 (за заявою невідомої особи від 22.09.2021) відбулась без застосування його мобільного додатку та/або виданої картки. Відповідно до п.3.1. розділу 3 «Конфіденційність інформації» Умов від 20.08.2021

Клієнт інсталювавши мобільний додаток надає свою повну письмову згоду на обробку, зберігання та передачу Банком персональних даних Клієнта (зокрема, прізвища, ім`я, по батькові, дати та місця народження, громадянства, статі, віку, місця проживання (фактичного та адреси реєстрації місця проживання), номерів засобів зв`язку, у тому числі: номеру телефону/факсу (в тому числі робочого, мобільного, номеру телефону за адресою реєстрації місця проживання або фактичного проживання), адреси електронної пошти, даних паспортного документа, або іншого документа, що посвідчує особу Клієнта…. ; та/або з відомостей, які Клієнт надав та/ або надасть в майбутньому Банку, як в письмовій, електронній, так і в усній формі (надалі - «Персональні дані»).

Отже до Персональних даних відноситься номер телефону, зокрема фінансовий номер телефону тощо.

Відповідно до п.4.2. розділу 4 Умов від 20.08.2021: клієнт зобов`язаний підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону та інші дані зазначені в Анкеті-заяві та у разі їх зміни - негайно інформувати про це Банк (п.4.2.2). У разі зміни контактних даних і за будь-якою вимогою Банку Клієнт зобов`язаний актуалізувати свої контактні дані (п.4.2.3. )

Відповідно до п.3.7. розділу 3 Умов від 20.08.2021, підписанням Договору Клієнт також підтверджує, що: надана Клієнтом згода (дозвіл) на збір та обробку Персональних даних Клієнта діє протягом строку дії Договору, а після закінчення його дії - протягом строку, встановленого законодавством для обов`язкового зберігання Персональних даних; при зміні Персональних даних Клієнта він зобов`язаний невідкладно надати Банку інформацію про такі зміни, з наданням оригіналів відповідних документів для внесення особистих Персональних даних Клієнта в базу персональних даних клієнтів Банку.

Отже при зміні номеру телефону (фінансового номеру) (яка відбулась 23.09.2021), який є відомостями Персональних даних, Банк зобов`язаний був витребувати заяву та оригінали відповідних документів для внесення особистих Персональних даних Клієнта в базу персональних даних клієнтів Банку.

Відповідно до розділу 5 Умов від 20.08.2021 до каналів дистанційного обслуговування відносяться: контактний центр Банку, який здійснює обслуговування по телефону і месенджерах (п.п.5.1.1); мобільний додаток і інші канали обслуговування в Інтернет (п.п.5.1.2); інформування через SMS, e-mail або месенджери (п.п.5.1.3).

В межах дистанційного обслуговування Банк надає Клієнту інформацію про банківське обслуговування, шляхом її направлення на адресу клієнта, зазначену в Анкеті-заяві, або в мобільний додаток клієнта (п.5.2).

Клієнт може скористатися послугами Банку за допомогою дистанційного обслуговування для отримання інформації за Договором, випуску і перевипуску Платіжних карток, а також з метою отримання інших послуг, що надаються Банком (п.п.5.7.1). При цьому відповідно до п.п.5.7.2. Клієнт погоджується, що здійснення Банком автентифікації клієнта є підтвердженням його ідентифікації, а його електронний підпис є аналогом власноручного підпису клієнта.

Згідно п.п.5.7.3. Клієнт погоджується на передачу розпоряджень і / або інформації по телефону, усвідомлюючи, що лінії телефонного зв`язку не є захищеним каналом передачі інформації. При проведенні операцій, що здійснюються за дорученням Клієнта в телефонному режимі, Клієнт доручає Банку здійснити автентифікацію шляхом ідентифікації номера телефону, з якого дзвонить Клієнт ( п.п.5.7.4).

Отже, Банк мав правові підстави здійснювати операції та здійснити автентифікацію виключно шляхом ідентифікації номера телефону, з якого дзвонить Клієнт.

Відповідно до п.п. 4.1.1., п.4.1. розділу 4 Умов від 20.08.2021, Банк зобов`язаний дотримуватися конфіденційності та банківської таємниці стосовно будь-якої інформації про клієнта у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням умов Договору, та нести відповідальність за її незаконне розголошення або використання відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином Банк в порушення вказаних Умов, змінив фінансовий номер із видачею нової Платіжної картки невідомій особі без застосування мобільного додатку відповідача; здійснив дії зі зміни Персональних даних Клієнта ОСОБА_1 змінивши його фінансовий номер без подання заяви останнім та без отримання оригіналів документів від заявника Клієнта про такі зміни.

Відповідно до п.п.5.7.4. п.5.7., розділу 5 Умов Банк мав правові підстави здійснювати операції та здійснити автентифікацію виключно шляхом ідентифікації номера телефону, з якого дзвонить Клієнт.

Постановою Правління Національного банку України №65 від 19.05.2020 (в редакції на час спірних правовідносин із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 138 від 02.10.2020 № 2 від 12.01.2021), затверджено Положення про здійснення банками фінансового моніторингу (далі - Положення №65), за пунктом 3, розділу І «Загальні положення» якого встановлено, що його дія поширюються на банки, відокремлені підрозділи банків, філії іноземних банків (далі - банки).

Відповідно до п.п. 63, п.4, розділу І «Загальні положення» Положення №65, фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації.

При зміні фінансового номеру відповідача банком не була перевірена належність телефону, з якого дзвонила особа, відповідачу.

Посилаючись на наявність внутрішніх процедур Банку, які застосовуються позивачем у разі якщо клієнт виявив бажання змінити фінансовий номер телефону через телефонний дзвінок до служби підтримки із іншого (не фінансового номеру), позивач не надав суду нормативного акту, яким вони передбачені.

Таким чином фактичні дії Банку зі зміни фінансового номеру відповідача від особи, яка подзвонила до Банку з телефону (який не перевірявся на його належність Клієнту ОСОБА_1 ) не відповідає вимогам Закону та Умовам від 20.08.2021. Отже, Банком не було здійснено належної автентифікації Клієнта.

Що стосується заборгованості станом на 22 вересня 2021р.

Сам по собі Розрахунок боргу є лише математичним розрахунком та не є належним доказом наявності заборгованості.

В той же час, виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012р., має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, слід врахувати, що у постанові НБУ № 705 від 05.11.2014р. «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка була чинна на час спірних правовідносин, також зазначено, що документи за операціями з використанням електронних платежів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Згідно Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75 (далі - Положення №75), виписки з особливих рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, при цьому виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

Як посилається відповідач відомості, зазначені в виписці про рух коштів по картці від 28.03.2023р. є відмінними від відомостей наведених у розрахунку заборгованості, а саме:

1) на дату 20.09.2021:

- у Розрахунку заборгованості (столб.3 «Залишок поточної заборгованості … (тілом кредиту)) - 331,74грн.

- у Виписці Банку (столб.10 «Залишок після операції») - 9 688,26грн. Отже на дату 20.09.2021 при ліміті 10 000,00грн. заборгованість була 331,74грн., а залишок на рахунку 9 688,26грн. (10 000,00 - 331,74 = 9688,26).

2) на дату 22.09.2021:

- у Розрахунку заборгованості (столб.3 «Залишок поточної заборгованості … (тілом кредиту)) - 9 937,80грн.

- у Виписці Банку (столб.10 «Залишок після операції») та (столб.5 «Сума в валюті операції»):

- 9 688,26грн. (на 20:38:47год);

- 9 708,26грн. (на 20:40:38год) - у наслідок поповнення на 20,00грн. та ще на 20,00грн. від ОСОБА_4 .

Отже, у Розрахунку заборгованості на 22.09.2021 року безпідставно включено борг (столб.3 «Залишок поточної заборгованості … (тілом кредиту)) на суму - 9 937,80грн.

З Виписки Банку на дату 22.09.2021 не вбачається факту зняття коштів на суму 9 937,80грн., а вбачається лише столб.10 «Залишок коштів після операції» - 9 708,26грн. (на 20:40:38год). Тобто на дату 22.09.2021 згідно Виписки Банку ліміт 10 000,00грн. залишок 9 708,26грн. Отже (10 000,00 - 9 708,26 = 291,74) сума «Залишку поточної заборгованості … (тілом кредиту) - 291,74грн.

Таким чином Розрахунок заборгованості починаючи з 22.09.2021 містить відомості, які не відповідають відомостям з Виписки Банку.

За виключенням сум знятих 23.09.2021 з 10:03:45 по 10:31:47, згідно відомостей наданих Банком до його письмових пояснень, станом на час звернення до суду заборгованість (за тілом кредиту ) ОСОБА_1 складала 270,67грн., які ним в подальшому було сплачено.

Апеляційний суд погоджується з наведеними доводами відповідача.

Отже, Розрахунок банку починаючи з 22.09.2021 (як математичний розрахунок) не відповідає відомостям згідно Виписки Банку та не є таким, що свідчить про вірність розрахунку заборгованості ОСОБА_1 . На час розгляду справи судом заборгованість відсутня.

Доводів щодо не згоди з висновком суду про стягнення моральної шкоди апеляційна скарга не містить.

Сукупний аналіз зазначеного свідчить про те, що на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, враховуючи вищевказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку відповідача, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову та відмови у задоволенні первісного позову.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 01квітня 2024 року