ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2024 року м. Кропивницький

справа № 394/293/23

провадження № 22-ц/4809/281/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне підприємство «ТАС АГРО ЛАН»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТАС АГРО ЛАН» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області (суддя Краснопольська Л. П.) від 12.10.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

11.04.2023 ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовної вимоги (а. с. 131), просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки площею 5,3597 га, розташованої на території Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:2054, укладений 20.06.2006 року між ОСОБА_2 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Лан», який зареєстрований в Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК 08.08.2006 за № 51.

Вимогу позивача обґрунтовано тим, що 20.06.2006 року між ОСОБА_2 та ПСП «Лан» було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований в Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК 08.08.2006 за № 51. Термін дії договору оренди землі становить 25 років.

18.01.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки, загальною площею 5,3597 га, із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградсвької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:2054.

Як новий власник земельної ділянки, позивач звернулася до ПСП «Лан» по питанню розірвання договору оренди на підставі п. 40 договору, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов договору або розірвання договору.

Позивач вважає, що умова п. 40 договору відповідає вимогам законодавства України та дає їй підстави вимагати розірвання договору.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2023 позов ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» задоволено. Суд ухвалив розірвати договір оренди земельної ділянки, загальною площею 5,3597 га, розташованої на території Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:2054, укладений 20.06.2006 ОСОБА_2 та ПСП «Лан» і зареєстрований в Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК 08.08.2006 за № 51.

Суд також стягнув з Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених нею судових витрат, а саме: 1073,60 грн за сплачений судовий збір та 10000,00 грн за витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення суду мотивовано тим, що сторони договору оренди землі від 20.06.2006, ОСОБА_2 та ПСП «Лан», скориставшись принципом свободи договору, за згодою між собою передбачили у п. 40 договору умову про те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Оскільки на підставі договору дарування право власності на земельну ділянку перейшло від ОСОБА_2 до позивача ОСОБА_3 , то остання має право вимагати від орендаря ПСП «Лан» розірвання договору оренди земельної ділянки від 20.06.2006.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Приватне підприємство «ТАС АГРО ЛАН» (відповідач, який на підставі рішення його власника від 11.09.2023 змінив своє найменування Приватне сільськогосподарське підприємство «Лан» на Приватне підприємство «ТАС АГРО ЛАН» (а. с. 212) подав до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2023 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Він вказав, що у зв`язку із переходом права власності на земельну ділянку від первісного орендодавця до нового власника, на підставі п. 40 договору оренди земельної ділянки від 20.06.2006 новий власник (позивач по справі) має право на дострокове розірвання договору оренди, але при цьому порушуються права орендаря, який поніс істотні витрати на вирощування сільськогосподарської продукції на орендованій земельній ділянці та який правомірно очікував здійснення свого права впродовж усього строку дії договору. У зв`язку зі зміною власника земельної ділянки, яка перебуває в оренді, усі права та обов`язки орендодавця переходять до нового власника, який стає зобов`язаним перед орендарем не чинити перешкод у реалізації права оренди.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку не спричиняє автоматичного припинення договору, а створює правову ситуацію, у якій кожна зі сторін договору має право вимагати його розірвання. Зміна власника об`єкта оренди є правозмінюючим фактом, а не правоприпиняючим. Це підтверджується умовами пунктів 38, 39 договору та правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.09.2020 у справі № 920/418/19.

Відповідач вважає, що договір дарування земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений з єдиною метою розірвати договір оренди, а томупред`явлення позивачем позову про розірвання договору є недобросовісною поведінкою.

Крім того, суд першої інстанції порушив ряд норм процесуального права, що виявилося у неправомірному неприйнятті зустрічного позову про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, а також у тому, що відповідач не був повідомлений судом про судове засідання, яке відбулося 12.10.2023.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мельник Ольга Олександрівна надала до суду відзив на апеляційну скаргу в якій виклала свою незгоду з доводами та вимогами апелянта, підтримала рішення суду першої інстанції, яке вважає законним та обґрунтованим. Зокрема, зазначено, що право нового орендодавця вимагати розірвання договору на випадок зміни власника земельної ділянки прямо передбачено умовами договору, а тому позбавлення його можливості реалізації такого права автоматично призведе до порушення прав власника земельної ділянки.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Представник апелянта ПП «ТАС АГРО ЛАН» Кондратенко Валентина Романівна, яка брала участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у судовому засіданні 14.02.2024 підтримала апеляційну скаргу, надала усні пояснення. Після закінчення перерви у судовому засіданні, яка була оголошена судом до 10:00 06.03.2024, представник апелянта до суду не з`явився, попередньо надавши на пропозицію суду докази, які підтверджують зміну найменування відповідача (а. с. 210 223).

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка представника апелянта у судове засідання після завершення оголошеної перерви, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, по завершенню судового засідання, у якому прийнято цю постанову, а саме о 10:47 06.03.2024 від представника ПП «ТАС АГРО ЛАН» Кондратенко Валентини Романівни до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання (заява) про відкладення розгляду справи через неможливість участі представника апелянта обумовленої неможливістю підключення до судового засідання через сервіс «Електронний суд» (а. с. 227).

Це клопотання представника апелянта не розглядалося через його надходження до суду після завершення апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 особисто в судове засідання не з`явилася, а її представник адвокат Мельник Ольга Олександрівна, яка брала участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, заперечила проти апеляційної скарги, надала усні пояснення щодо позицій позивача та відповідача.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

20.06.2006 між ОСОБА_2 (орендодавець за договором) та ПСП «Лан» (орендар за договором) було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований в Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК 08.08.2006 за № 51 (далі Договір).

Об`єктом оренди за цим договором є земельна ділянка площею 5,36 га, яка належить на праві власності орендодавцю (п. 2 Договору).

Відповідно до п. 8 Договору його укладено строком на 25 років, а згідно з п. 43 він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Пунктом 40 Договору передбачено, зокрема, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

18.01.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений договір дарування за умовами якого ОСОБА_2 подарувала належну їй згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-КР № 037123, виданим Новоархангельською селищною радою 26.12.2001, земельну ділянку площею 5,3597 га, із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:2054.

18.01.2023 державний реєстратор - приватний нотаріус Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградськоїобласті Степаненко Р. Г. прийняв рішення індексний номер 66132153 та вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 5,3597 га, кадастровий номер :02:000:2054, яке виникло на підставі Договору дарування від 18.01.2023.

04.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до ПСП «Лан» з листом-повідомленням у якому повідомила про те, що на підставі Договору дарування від 18.01.2023 відбувся перехід права власності на земельну ділянку загальною площею 5,3597 га, кадастровий номер :02:000:2054, у зв`язку з чим та відповідно до п. 40 Договору оренди від 20.06.2006 просила розірвати цей Договір й утриматися від вчинення будь-яких дій, які б перешкодили їй використовувати власну земельну ділянку. До листа-повідомлення долучено: копію паспорта; копію реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків; копію договору дарування.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Стосовно порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення

Одним із доводів апеляційної скарги, яку подав відповідач. є те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представника відповідача, який не був повідомлений судом в порядку ст.. 128 ЦПК України про судове засідання 12.10.2023.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції принципів гласності та відкритості цивільного судочинства, порушення права відповідача на участь у розгляді його справи.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню судом згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Складовою частиною визначеного ст. 6 цієї Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

У п. 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У інших рішеннях ЄСПЛ від 27.06.2017 у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03.10.2017 у справі «Віктор Назаренко проти України» Суд зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

У рішенні ЄСПЛ від 13.12.2011 у справі Трудов проти Росії Суд зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Розгляд справи відбувається у судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 1, ч. 2 ст. 211 ЦПК України).

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання (п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 130 ЦПК України у разі відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК України).

Тлумачення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 211, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

-обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

-невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

-розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи, яка переглядається в апеляційному порядку, відомо, що ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ПСП «Лан» про розірвання договору оренди земельної ділянки та вирішено, що розгляд справи буде здійснюватися в порядку загального позовного провадження (а.с. 32).

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2023 закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті о 10:00 24.07.2023 (а. с. 96).

Розгляд справи по суті суд першої інстанції неодноразово відкладав з різних причин.

Останнє судове засідання у якому суд завершив розгляд справи і ухвалив оскаржуване рішення було призначене на 11:00 12.10.2023.

При цьому попереднє судове засідання, яке було призначене на 02.10.2023, не відбулося у зв`язку із відсутністю головуючого судді Краснопольської Л. П., яка відбула у відпустку з 02.10.2023 по 06.10.2023 (а. с. 129), а тому учасники справи не були повідомленні про дату, час та місце наступного засідання під розписку, як то передбачено абз. 2 ч. 6 ст. 128 ЦПК України.

У матеріалах справи міститься лист суду від 09.10.2023, яким представники сторін по справі повідомляються про те, що судове засідання у справі № 394/293/23 за позовом ОСОБА_4 до ПСП «Лан» про розірвання договору відбудеться у приміщенні суду 12.10.2023 об 11:00 (а. с. 130).

У справі відсутні докази вручення цього повідомлення суду представникам сторін по справі, яким воно адресоване.

У будь-якому разі повідомлення від 09.10.2023 про розгляд справи 12.10.2023 не могло бути вручене представнику відповідача у строки, передбачені ч. 5 ст. 128 ЦПК України, а тому він не мав достатньо часу для підготовки.

12.10.2023 представник ПСП «Лан» звернувся до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з клопотанням про відкладення розгляду справи (а. с. 132).

Як вбачається з рішення суду від 12.10.2023, це клопотання представника відповідача суд визнав безпідставним, поданим з метою затягування розгляду справи. При цьому суд вважав, що відповідач повідомлений належним чином про судовий розгляд, а його неявка до суду є неповажною.

З таким висновком місцевого суду погодитися не можна так, як суд вочевидь порушив строки виклику учасників справи до суду, встановлені ч. 5 ст. 128 ЦПК України, не повідомив відповідача належним чином про дату, час та місце судового засідання з розгляду справи по суті, розглянув її за відсутності представника відповідача. При цьому таке повідомлення було обов`язковим в силу приписів ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 211 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з обґрунтованим твердженням апелянта про порушення судом першої інстанції принципів гласності та відкритості цивільного судочинства, а тому керуючись імперативною нормою п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2023 та ухвалює нове судове рішення.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє інший аргумент апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме про протиправну відмову суду у прийнятті зустрічного позову ПСП «Лан» до ОСОБА_4 і ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування від 18.01.2023, оскільки постановою Кропивницького апеляційного суду від 08.02.2024 (справа № 394/293/23, провадження № 22-ц/4809/66/24) апеляційну скаргу ПСП «Лан» на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2023 про відмову у прийнятті зустрічного позову залишено без задоволення, а ухвалу суду залишено без змін (номер рішення у ЄДРСР 116871569).

8.2.Норми права та їх джерела, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін, практика їх застосування

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2 ст. 792 ЦК України).

Таке ж положення містить ч. 9 ст. 93 ЗК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі», далі Закон № 161-ХІV).

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 161-ХІV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Однією з істотних умов договору оренди землі, передбачених ст. 15 Закону № 161-ХІV, є умова про строк дії договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 161-ХІV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України)

Системний аналіз п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України дає підстави для висновку, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі (ч. 5 ст. 32 Закону № 161-ХІV).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 148 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 920/418/19 про розірвання договору оренди землі суд сформулював наступні висновки:

«6.10. Тож іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин […]

6.17. Велика Палата Верховного Суду ще раз наголошує на тому, що реалізація позивачем належного йому права вимагати в судовому порядку розірвання договору оренди землі залежить від настання чи ненастання обставин, які зумовлюють виникнення такого права в силу положення договору чи вказівки закону і пов`язується з моментом виникнення таких обставин. Що ж до питання про наявність чи відсутність підстав для захисту права позивача у спірних правовідносинах, то вони пов`язані з існуванням чи відсутністю тих обставин, які мають наслідком зміну чи припинення відповідних договірних відносин у судовому порядку[…]

6.23. Тож чинне законодавство передбачає, що у договорі оренди землі може бути замінено як орендаря, так і орендодавця, і зміст наведеного законодавчого регулювання є спрямованим на збереження попередніх існуючих орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку чи реорганізації орендаря.

6.24. При відчуженні орендованої земельної ділянки попередній власник вибуває із орендних відносин, а новий власник має право і водночас зобов`язаний стати орендодавцем за договором оренди. При цьому законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору. […]

6.27. Згідно з частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. […]

6.31. Однак перехід права власності на орендовану земельну ділянку для орендодавця цієї земельної ділянки не є сам по собі безумовним правоприпиняючим юридичним фактом, а вказує на відповідну зміну обставин у договірних правовідносинах у зв`язку з таким переходом, порівняно з тими обставинами, за яких укладався договір оренди. Також зміна власника орендованої земельної ділянки сама по собі не свідчить про те, що цим порушується, не визнається чи оспорюється суб`єктивне цивільне право та/або законний інтерес орендодавця як сторони договору оренди.

6.32. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, не спричиняє автоматичного припинення спірних договірних правовідносин, а лише створює правову ситуацію, у якій виникає право вимагати судового захисту шляхом розірвання договору у сторони договору, для якої настали відповідні підстави через зміну фактичних обставин».

8.3.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції стосовно суті спору

Згідно з пунктом 8 Договору оренди земельної ділянки від 20.06.2006, укладеного між ОСОБА_2 (орендодавець за договором) та ПСП «Лан» (орендар за договором), строк його дії становить 25 років, а згідно з п. 43 він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

З огляду на те, що державна реєстрація договору здійснена 08.08.2006 та з урахуванням встановленого ст. 253, ст. 254 ЦК України перебігу строку, строк договору має закінчитися 08.08.2031.

Отже, на час звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки він є чинним.

Згідно з п. 39 Договору його розірвання в односторонньому порядку допускається. Умови розірвання договору в односторонньому порядку визначаються Законом України «Про оренду землі».

Пунктом 40 Договору передбачено, зокрема, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Зміст п. 40 Договору передбачає правову ситуацію за якої має настати один з альтернативних наслідків розірвання договору або зміну його умов.

Оскільки після зміни власника земельної ділянки сторони не змінили умови договору й жодна зі сторін відповідної вимоги не висунула, договір може бути розірваний, зокрема на вимогу однієї зі сторін, якою в цьому випадку є новий орендодавець ОСОБА_1 .

Положення п. 39, п. 40 Договору були погоджені сторонами під час його укладення на власний розсуд, не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, не змінені та не визнані недійсними, а тому є обов`язковими для виконання сторонами правочину.

При цьому за настання передбаченої п. 40 Договору обставини розірвання можливе без необхідності встановлення будь-яких інших передумов, зокрема істотного порушення договору однією зі сторін.

Відповідач не може заперечувати право орендодавця на розірвання договору з підстав. які передбачені умовами договору, оскільки орендар погодився з цією умовою в момент укладення договору. Тобто, укладаючи договір. орендарю свідомо погодився на те, що у разі зміни власника земельної ділянки договір може бути змінений або розірваний. При цьому право вимагати застосування наслідків переходу права власності на орендовану земельну ділянку належить будь-якій зі сторін договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним і обґрунтованим висновок місцевого суду по суті спору.

При цьому колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апелянта, що висновки суду суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати від 08.09.2020 у справі № 920/418/19 з огляду на істотну відмінність фактів у цих порівнюваних справах.

Так, на відміну від справи, яка переглядається судом в апеляційному порядку та у якій об`єктом оренди є земельна ділянка сільскогосподарського призначення на якій відсутні будь-які інші об`єкти, у справі яку розглядала Велика Палата Верховного Суду на орендованій земельній ділянці орендованій на земельній ділянці були розташовані об`єкти нерухомого майна, які належать відповідачу на праві приватної власності. Ця обставина у порівнюваній справі мала істотне значення й вимагала застосування ширшого кола норм права.

У зв`язку із цим, на переконання колегії суддів апеляційного суду, висновки у справі № 394/293/23 не суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.09.2020 у справі № 920/418/19.

Аргументи апелянта про те, що позивач діє недобросовісно, а укладення договору дарування земельної ділянки між попереднім орендодавцем і позивачем мало на меті єдину мету наступне розірвання договору, є необґрунтованим і фактично базується на припущенні.

Натомість вимоги позивач ґрунтується на умовах договору з відповідачем, а тому не можуть тлумачитися як недобросовісні чи такі, що суперечать будь-які попередній поведінці позивача.

Доводи апелянта про необхідність застосування при вирішенні цієї справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), та про яку йдеться у наведених апелянтом постановах Верховного Суду, не знаходять свого підтвердження обставинами цієї справи.

Ставши новим власником земельної ділянки, ОСОБА_1 без зволікання у розумний строк висунула свою обґрунтовану вимогу про розірвання договору.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що на початку апеляційної скарги відповідач фактично визнає наявність підстав для розірвання договору та право позивача вимагати розірвання, але не бажаючи настання наслідку розірвання договору, він не погоджується з пред`явленим до нього позовом та рішенням суду першої інстанції.

Підтверджені доказами обставини цієї справи є достатньою підставою для задоволення позову ОСОБА_1 .

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції припустився такого порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Отже, вимога апеляційної скарги про скасування оскаржуваного відповідачем рішення та ухвалення нового підлягає задоволенню.

Проте вимога апелянта про відмову в задоволенні позову є безпідставною. Позивач довів обставини, якими обґрунтував свій позов, а пред`явлена ним вимога відповідає змісту порушеного права, характеру правопорушення, забезпечить поновлення порушеного права.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позов ОСОБА_1 задоволено, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1073,60 грн (а. с. 1) підлягають стягненню з ПП «ТАС АГРО ЛАН» на її користь.

Судовий збір, який сплатив відповідач за подання апеляційної скарги на рішення суду компенсації не підлягає у зв`язку із задоволенням пред`явленого до нього позову.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Критерії визначення розміру витрат на оплату послуг адвоката передбачені ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (крім судового збору), покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У позовній заяві позивач заявив, що розмір його витрат на професійну правничу допомогу у цій справі становитиме 10000,00 грн.

Розмір своїх витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач підтвердив надавши до суду докази: договір № б/н/2023 про надання правової допомоги від 04.04.2023, укладений між ОСОБА_1 і адвокатом Мельник О. О., за умовами якого гонорар адвоката є фіксованим і складає 10000,00 грн(а. с. 21-23); заявка на надання юридичної допомоги згідно з якою вартість юридичної консультації, яку надав адвокат своєму клієнту становить 500,00 грн, а вартість підготовки позовної заяви та представництво позивача у суді оцінено в 9500,00 грн (а. с. 24); акт про прийняття передачу наданих послуг від 10.04.2023 (а. с. 25).

Про додаткові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції позивач не завив.

Відповідач заяву про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу не подав, про неспівмірність таких витрат не вказав.

За таких обставин витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 10000.00 грн підлягають компенсації коштом відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Приватного підприємства «ТАС АГРО ЛАН» задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2023 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Розірвати договір оренди земельної ділянки площею 5,3597 га, розташованої на території Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, якій присвоєно кадастровий номер :02:000:2054, укладений 20.06.2006 між ОСОБА_2 та Приватним сільськогосподарськи підприємством «Лан», який зареєстрований в Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК 08.08.2006 про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 51.

Стягнути з Приватного підприємства «ТАС АГРО ЛАН» на користь ОСОБА_1 компенсацію за сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн та компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, а разом 11073,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 15.03.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник