Провадження №2/523/165/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"18" березня 2024 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ФОП ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання трудових відносин припиненими, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсації за затримку розрахунку при звільненні,

Установив

24 липня 2023 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ФОП ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання трудових відносин припиненими, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Позивачка свої вимоги мотивувала тим, що працює у відповідачки на посаді медичної сестри лабораторії « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою АДРЕСА_5 з липня 2021 року за сумісництвом.

07 лютого 2022 року позивачкою роботодавцю подана заява про її звільнення з посади з 21 лютого 2022 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідачкою в останній робочий день процедура звільнення позивачки не проведена.

Маючи усталене бажання припинити трудові відносини та враховуючи введення в Україні воєнного стану 16 березня 2022 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про звільнення повторно. Зазначена заява залишилась без розгляду.

31 травня 2023 року позивачка втретє звернулась до відповідачки з заявою про звільнення, проте так і не отримала ні копії наказу про звільнення, ні відповідного розрахунку, що і стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2023 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 46,47).

Відповідач про розгляд справи про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с. 49-52,54,55), причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти проголошення заочного рішення не заперечував. (а.с. 56).

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою представника позивача. (а.с. 56).

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_2 на посаді медичної сестри лабораторії « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_5 , за сумісництвом з липня 2021 року.

07 лютого 2023 року позивачкою подана заява до відповідачки про її звільнення з посади з 21 лютого 2023 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

З матеріалів справи вбачається, що заява направлена Відповідачці ОСОБА_2 , на електронну поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 та адресу, визначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, національним поштовим оператором АТ «Укрпошта».

Повторні заяви по звільнення в порядку ст. 38 КЗпП України за власним бажанням позивачкою зазначеними вище каналами зв`язку скеровано 16 березня 2023 року та 31 травня 2023 року.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачка вказує, що ні в останній робочий день, ні станом на дату звернення до суду з позовом процедура звільнення не проведена.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року № рп/2004, свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займати працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей.

Припинення трудових відносин можливе лише з підстав, визначених законом. Однією з таких підстав є ініціатива працівника (ч. 1 ст. 38 КЗпП України).

Загальний механізм звільнення працівника за його ініціативою на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України передбачає подання працівником відповідної заяви, прийняття її роботодавцем, збереження трудових відносин протягом 14 днів після надходження заяви про звільнення, проведення розрахунку та оформлення звільнення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, у день звільнення роботодавець зобов`язаний видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 Кодексу, а також внести належні записи про звільнення до трудової книжки.

За приписами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто у день звільнення крім названих документів, які мають бути видані особисто Позивачці, з нею мав бути проведений розрахунок при звільнені, що включає в себе виплату:

-заробітної плати за фактично відпрацьований час;

-компенсації за невикористану відпустку.

Судом встановлено, що з січня 2022 року позивачка заробітну плату не отримувала, що підтверджується інформацією з відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи це, відповідачка має сплатити ОСОБА_1 її заробітну плату за період з 01 січня 2022 року по 21 лютого 2022 року як розрахунок за фактично відпрацьований час перед звільненням у розмірі 14 489,28 грн.

Також за період перебування у трудових відносинах з відповідачкою ОСОБА_1 не реалізувала своє право на щорічну відпустку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Статтею 8 Закону України «Про відпустки» також закріплено, що окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням надається щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці, тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290.

Тривалість такої відпустки для позивачки визначена як 7 к.д.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпусти» право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

У зв`язку з тим, що позивачка вступила у трудові відносини з відповідачкою з 27 липня 2021 року то за період роботи до дня звільнення (21 лютого 2022 року) набула право на 14 днів щорічної основної відпуски та 4 дні щорічної додаткової відпуски, які не використала за період роботи, а отже має право на компенсацію, визначення розміру якої потребує встановлення середньомісячної заробітної плати позивачки.

За висновками Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові № 9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 Порядку.

За приписами абз. 3-5 п. 4 Порядку, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Посадовий оклад позивачки у процесі судового розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим, заробітна плата за січень-лютий 2022 року не виплачувалась, а тому розрахунки середньої заробітної плати проводяться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у цей період станом на 21 лютого 2022 року, яка становила 6500,00 грн.

Таким чином, позивачка має право на отримання компенсації за 18 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 4726,62 грн.

Відповідна сума, разом із заробітною платою за фактично відпрацьований час, копією наказу про звільнення та повідомленням про нараховані та виплачені суми при звільненні мала бути виплачена позивачці у день звільнення 21 лютого 2022 року, так оскільки цього не відбулося позивачка має право на отримання своєї середньої заробітної плати за весь час затримки з 21 лютого 2022 року і до дня проведення фактичного розрахунку.

Так, за приписами п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньо заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені з середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати з фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, позивачка станом на дату винесення судом рішення має право на отримання 225 173,44 грн. в якості компенсації за затримку розрахунку при звільненні ((8499,66 + 8500,00) / 52) * 808 = 225 173,44 грн.)

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги той факт, що Відповідачка у судове засідання не з`явилась, доводів Позивачки не спростувала, а від так враховуючи диспозитивність процесу справа розглядається за наявними в ній документами.

Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання трудового договору та стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню.

Окрім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору за подачу позову, предметом якого є стягнення заробітної плати.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Суд враховує, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (№ 61-134ас18), виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 38, 43, 47, 115, 117, 233 КЗпП, ст.ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ФОП ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання трудових відносин припиненими, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсації за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити.

Припинити трудові відносини між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та медичною сестрою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) з 21 лютого 2022 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з ініціативою працівника.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) заробітну плату за період з 01 січня 2022 року по 21 лютого 2022 року у розмірі 14 491,36 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) 4 726,62 грн. в якості компенсації за невикористану відпустку за період з 27 липня 2021 року по 21 лютого 2022 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) 225 173,44 грн. в якості компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 22 лютого 2022 року по 18 березня 2024 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя