Справа № 347/2397/17
Провадження № 22-ц/4808/27/24
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Гудяк Х.М.

за участю апелянта ОСОБА_1

апелянта ОСОБА_2 , представника апелянта адвоката Розганюк Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Чекан Н.М. у селищі Верховина, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки зі спільної власності,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки зі спільної власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року визнано спільною сумісною власністю подружжя, тобто її та відповідача, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 . Також визнано за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0394, загальною площею 0,1137 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Просила виділити їй у натурі у власність 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0394, загальною площею 0,1137 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, припинити право власності відповідача на ці частини нерухомого майна, судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Верховинський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 11 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволив частково.

Ухвалив здійснити реальний розподіл будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділив в натурі у власність ОСОБА_1 36/100 частини житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м., що менше від ідеальної частки на 19,75 кв.м., а саме:

веранду площею 3,4 кв. м., (№ приміщення - І) вартістю 6 259 гривень,

коридор площею 11,9 кв.м. (№ приміщення 1-1) вартістю 21 907 гривень,

кімнату площею 20,0 кв.м. (№ приміщення 1-2) вартістю 36 819 гривень,

кімнату площею 15,4 кв.м. (№ приміщення 1-6) вартістю 28 351 гривень.

Виділив в натурі у власність ОСОБА_2 64/100 частини житлового будинку (будинковолодіння), що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90,2 кв.м., що більше від ідеальної частки на 19,75 кв.м., а саме:

кімнату площею 18,6 кв.м. (№ приміщення 1-3) вартістю 34 242 гривень,

коридор площею 11,9 кв.м. (№ приміщення 1-4) вартістю 21 907 гривень,

кухню площею 14,8 кв.м.(№ приміщення 1-5) вартістю 27 246 гривень,

коридор площею 7,8 кв.м. (№ приміщення ІІ) вартістю 14 359 гривень,

кімнату площею 10,6 кв.м. (№ приміщення ІІІ) вартістю 19 514 гривень,

кімнату площею 14,0 кв.м. (№ приміщення IV) вартістю 25 773 гривень,

кімнату площею 12,5 кв.м. (№ приміщення V) вартістю 23 012 гривень.

Споруду №1 огорожу надав у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за відхилення від 1/2 ідеальної частки при розподілі спірного будинковолодіння грошову компенсацію у розмірі 36 358,50 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 5079,30 гривень, що складається із 4 250 гривень витрат на експертизу та 829,30 гривень судового збору. Витрати на професійну правничу допомогу, понесені сторонами, ухвалив залишити за кожним із них.

Аргументи учасників справи

ОСОБА_1 на рішення суду в частині задоволених позовних вимог подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянтка не погоджується із рішенням суду щодо присудження їй меншої реальної частки будинковолодіння, ніж відповідачу. Вважає, що наявність у відповідача іншої сім`ї та малолітньої дитини не є підставою для збільшення його реальної частки майна та свідчить про допущення судом дискримінації її прав. На підтвердження вказаних доводів посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02 березня 2020 року у справі № 448/1722/16-ц.

Просить рішення суду в частині виділення їй в натурі у власність 36/100 частин житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , що менше від ідеальної частки на 19,75 кв.м., скасувати та ухвалити нове, яким виділити їй в натурі у власність частину будинковолодіння згідно із варіантом поділу № 1 висновку експерта.

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині задоволених позовних вимог, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення вийшов за межі позовних вимог та в порушення вимог статті 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства здійснив поділ житлового будинку, водночас позивачка заявляла вимогу про виділ частки з майна на підставі статті 364 ЦК України, а тому враховуючи, що спірне майно на праві власності належить двом співвласникам, що виключає можливість виділу частки із нього, суд повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що схожі висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17, від 12 квітня 2022 року у справі № 569/12646/19, від 02 листопада 2022 року у справі № 369/7831/17.

Крім того, апелянт уважає, що висновок експерта на підставі якого судом здійснено поділ спірного житлового будинку, є неналежним доказом відповідно до статті 77 ЦПК України, оскільки не містить досліджень щодо переобладнання та перепланування, необхідних при поділі житлового будинку, в результаті якого має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Також апелянт звертає увагу на неналежний суб`єктний склад у справі. Враховуючи, що позивачкою була заявлена також вимога про виділення їй в натурі у власність 1/2 частини земельної ділянки, яка належить до земель комунальної власності, на думку апелянта, співвідповідачем у справі повинна бути також Кутська селищна рада (до проведення децентралізації Старокутська сільська рада).

Просить оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на безпідставність доводів апелянта ОСОБА_2 .

Уважає, що практика Верховного Суду, наведена ОСОБА_2 в обґрунтування своїх доводів щодо нетотожності понять «виділ» та «поділ» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки така сформована пізніше, ніж виник спір. Крім того, не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо неналежності висновку експерта.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 вимоги своєї скарги підтримала, просила її задоволити, скаргу ОСОБА_2 просила відхилити.

Апелянт ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, скаргу іншої сторони просили залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що за договором купівлі продажу житлового будинку від 24.02.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №205 (а.с.5-7 т.1), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продала, а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 . Відчужуваний житловий будинок дерев`яний, житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., позначений в плані літерою А та огорожа №1. Житловий будинок, що продається знаходиться на земельній ділянці площею 0,1137 га, кадастровий номер :02:002:0394.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 17.02.2016 року (а.с.9-13 т.1) вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0394 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , її цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, інформація про зареєстроване право власності не неї відсутня.

Згідно з інформаційною довідкою № 69244717 від 28.09.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.16-17 т.1), житловий будинок з господарською спорудою, що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, який складається з житлового будинку А, загальною площею 140,9 кв. м., житловою площею 54 кв.м., огорожа №1, зареєстрований 24.02.2016 року за ОСОБА_4 ,номер запису 13417417.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року (а.с.18 23 т.1) цей будинок визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності кожного на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Як вбачається з інформаційної довідки №196568069 від 16.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.3 т.2), за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на 1/2 частини житлового будинку з господарською спорудою, що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, який складається з житлового будинку А, загальною площею 140,9 кв. м., житловою площею 54 кв.м., огорожа №1.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає в будинку, який є предметом поділу у даній справі, разом з дружиною та малолітнім сином, ОСОБА_5 , 2016 року народження (а.с.13,10-11 т.2).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині відмови в позові не оскаржується сторонами, тому в цій частині не переглядається.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 15 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Згідно з частинами першою третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У той же час порядок користування будинком підлягає врахуванню при поділі будинку.

Суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 викладено правовий висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Ураховуючи, що співвласниками спірного нерухомого майна у даній справі (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами) є лише дві особи - сторони у справі, позивач просила суд виділити їй в натурі відокремлену частину майна, яка відповідає розміру її частки у праві власності та припинити право часткової власності на спірне домоволодіння відповідача.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо можливості саме поділу спірного домоволодіння між двома співвласниками.

Застосований спосіб захисту прав позивача відповідає зазначеним вище положенням ЦК України та є ефективним в даному випадку, оскільки співвласник майна, що перебуває у спільній частковій власності двох осіб, має право як на виділ своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності (стаття 364 ЦК України), так і на її поділ (стаття 367 ЦК України). Кожен з цих способів передбачає виділення співвласнику в натурі відокремленої частини майна, яка відповідає розміру його частки у праві власності.

Колегія суддів зауважує, що суд самостійно здійснює кваліфікацію правової природи відносин між позивачем та відповідачем, вибір норми права, яка застосовується до спірних правовідносин. З`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Враховуючи, що між сторонами існував тривалий спір щодо поділу належного їм на праві спільної часткової власності нерухомого майна, а позивач, пред`являючи вимоги про виділ належної їй частки у праві власності на спірне домоволодіння, просила припинити право спільної часткової власності на нього, що з урахуванням кількості власників домоволодіння свідчить про його фактичний поділ, висновок суду про остаточне вирішення спору між співвласниками домоволодіння не можна визнати таким, що суперечить нормам матеріального чи процесуального права.

Така позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 161/3260/20.

За таких обставин доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про неналежний спосіб захисту порушеного права не заслуговують на увагу.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції було проведено судову будівельно-технічну експертизу щодо можливих варіантів поділу житлового будинку відповідно до часток сторін.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 05.11.2019 року № 05/11/19 експертом запропоновано три можливих варіанти поділу спірного будинковолодіння (а.с.178-209 т.1)

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, третій варіант обидві сторони заперечували.

Згідно варіанту поділу № 1 (на якому наполягає позивач) пропонувалося надати співвласнику 1, приміщення будинку на першому поверсі загальною площею 65,5 кв.м. загальною вартістю 120 582 гривень, що менше від ідеальної частки на 4,95 кв.м, вартістю 9112,5 гривень, та яка складається з І- веранди площею 3,4 кв.м, вартістю 6 259 гривень, 1-1 коридор площею 11,9 кв.м, вартістю 21 907 гривень, 1-2 кімнату площею 20 кв.м, вартістю 36 819 гривень, 1-5 - кухню площею 14,8 кв.м., вартістю 27 246 гривень, 1-6 кімнату площею 15,4 кв.м., вартістю 28351 гривень. При цьому відповідачу, як співвласнику 2, пропонувалося надати приміщення будинку на першому поверсі, що складається з 1-3 кімнати площею 18,6 кв.м., вартістю 34 242 гривень, 1-4 коридору площею 11,9 кв.м, вартістю 21 907 гривень, та на другому поверсі, що складається з ІІ коридору площею 7,8 кв.м, вартістю 14 359 гривень, ІІІ- кімнати площею 10.6 кв.м, вартістю 19 514 гривень, ІV кімнати площею 14 кв.м, вартістю 25 773 гривень, V кімнати площею 12.5 кв.м, вартістю 23 012 гривень, що більше від ідеальної частки на 4,95 кв.м, вартістю 9 112,5 гривень, всього по житловому будинку 75,4 кв.м, загальною вартістю 138 807 гривень, що більше від ідеальної частки на 4,95 кв.м, вартістю 9 112,5 гривень.

Відповідно до варіанту поділу № 2 (на якому, у випадку поділу, наполягає апелянт ОСОБА_2 ) співвласнику 1, тобто позивачці, з врахуванням її позиції щодо надання їй частки саме на першому поверсі, пропонувалося надати приміщення будинку на першому поверсі загальною площею 50,7 кв.м, загальною вартістю 93 336 гривень, що менше від ідеальної частки на 19.75 кв.м, вартістю 36 358,5 гривень, та яка складається з І- веранди площею 3,4 кв.м, вартістю 6 259 гривень, 1-1 коридор площею 11,9 кв.м, вартістю 21 907 гривень, 1-2 кімнату площею 20 кв.м, вартістю 36 819 гривень, 1-6 кімнату площею 15,4 кв.м, вартістю 28 351 гривень. При цьому відповідачу, як співвласнику 2, пропонувалося надати приміщення будинку на першому поверсі, що складається з 1-3 кімнати площею 18,6 кв.м, вартістю 34 242 гривень, 1-4 коридору площею 11,9 кв.м, вартістю 21 907 гривень, 1-5 - кухню площею 14,8 кв.м, вартістю 27 246 гривень, та на другому поверсі, що складається з ІІ коридору площею 7,8 кв.м, вартістю 14 359 гривень, ІІІ- кімнати площею 10.6 кв.м, вартістю 19 514 гривень, ІV кімнати площею 14 кв.м, вартістю 25 773 гривень, V кімнати площею 12.5 кв.м, вартістю 23 012 гривень, що більше від ідеальної частки на 19.75 кв.м, вартістю 36 358,5 гривень, всього по житловому будинку 90,2 кв.м, загальною вартістю 166053 гривень, що більше від ідеальної частки на 19,75 кв.м, вартістю 36 358,5 гривень.

Для обох варіантів характерне відхилення від розміру ідеальної частки кожного співвласника.

На думку колегії суддів, суд обґрунтовано вирішив здійснити поділ будинковолодіння згідно варіанту № 2 експертного дослідження, оскільки такий враховує інтереси обох сторін та є оптимальним з точки зору порядку користування двома співвласниками.

Апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянтки позивачки ОСОБА_1 щодо порушення її інтересів в силу стану здоров`я та віку, оскільки запропонована частина будинку ОСОБА_1 також знаходиться на першому поверсі та може бути використана позивачем виходячи з її можливостей та інтересів. Суд обґрунтовано врахував в цьому випадку факт проживання в будинку малолітнього сина відповідача, інтереси якого повинні бути забезпечені максимально.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неналежного суб`єктного складу сторін, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про виділення в натурі 1/2 частини земельної ділянки.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неналежності як доказу висновку експерта від 05.11.2019 року №05/11/19 в силу того, що такий не містить визначеного обсягу необхідних робіт та їх вартості, не встановлено, чи є технічна можливість переобладнання внутрішньобудинкової системи постачання холодної води, електроенергії, природного газу, то апеляційний суд виходить з на наступного.

20.07.2023 року ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду за клопотанням позивача було призначено у справі додаткову судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи є технічна можливість переобладнання внутрішньобудинкової системи постачання холодної води, електроенергії, природного газу і облаштування опалювальної системи, каналізаційної мережі і вигрібних колодязів, відповідно до варіантів поділу будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , визначених висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 05.11.2019 за № 05/11/19? У випадку такої можливості, які роботи необхідно виконати по переобладнанню цих мереж кожному із двох співвласників і яка вартість матеріалів і робіт з переобладнання по кожному з наданих варіантів експертизи (переобладнання конструкції будинку, внутрішньобудинкової мережі постачання холодної води, електроенергії, природного газу і облаштування опалювальної та каналізаційної системи і вигрібних колодязів тощо)? Яка вартість матеріалів і робіт з переобладнання спірного об`єкту в окремі ізольовані частини, якій стороні та які роботи необхідно здійснити по переобладнанню?

На виконання вимог ухвали експертом ОСОБА_6 було виготовлено висновок додаткової експертизи від 16.01.2024 року за № 16/01/24 (т. 4, а.с.75)

Експертом надано відповідь щодо визначення по кожному варіанту експертизи від 05.11.2019 переліку та вартості робіт та матеріалів необхідних для забезпечення ізольованого користування частинами будинку, які пропонується виділити власникам часток.

Згідно другого варіанту розподілу будинку (щодо обґрунтованості якого визначився суд першої інстанції та погоджується апеляційний суд) необхідно закласти дверний проріз між приміщеннями 1-2 кімната, площею 20,0 кв.м та приміщенням 1-3 кімната, площею 18,6 кв.м (Додаток № 3 до висновку експерта, червоний колір).

Закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 коридор, площею 11,9 кв.м та приміщенням 1-4 коридор, площею 11,9 кв.м (Додаток № 3 до висновку експерта, червоний колір).

Оскільки дверний проріз між приміщенням 1-5 кухня, площею 14,8 кв.м та приміщенням 1-6 кімната,площею 15,4 кв.м фактично закладений, тому у розрахунок вартості та об`єму робіт не включаються (див. Фото № 3 на с.5 висновку).

Загальна вартість робіт відповідно до другого варіанта розподілу становить 5 173 грн в т.ч. : для співвласника № 1 ОСОБА_1 2 586,50 грн, для співвласника № 2 ОСОБА_2 2 586 грн.

Також експертом зазначено, що для автономного користування системами опалення, водопостачання, водовідведення, каналізації, електропостачання та газопостачання у дослідженому будинку, співвласниками необхідно розробити проект на переобладнання частин нежитлової будівлі, який складається організаціями, що мають відповідну ліцензію.

Таким чином, поділ між сторонами житлового будинку можливий з врахуванням наведених вище робіт, однак інженерні мережі підлягають окремому переобладнанню згідно розроблених на замовлення кожного власника проектів.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 дійшов висновку про те, що положення статті 152 ЖК України не стосуються вирішення питань технічної можливості поділу спірної нерухомості та визначення необхідності його здійснення. Тобто, стаття 152 ЖК України не застосовується при вирішенні спору співвласників про поділ спільного майна або про виділ з нього частки.

Тому відсутність у матеріалах справи технічних висновків про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки тощо не перешкоджає суду ухвалити рішення про суті спору, якщо наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи.

Таким чином, у суду відсутні підстави вимагати від позивача проходження дозвільної процедури за правилами статті 152 ЖК України до ухвалення судом рішення про поділ спірного нерухомого майна.

Отже, ухвалення рішення суду про поділ нерухомого майна в натурі між його співвласниками не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

З огляду на те, що відповідач фактично не заперечує щодо варіанту поділу визначеного судом, але апелює щодо необхідності встановлення переліку та виду робіт необхідних для автономного користування частками, його доводи є частково слушними і скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо варіанту поділу спірного будинку № 2 згідно висновку експерта від 05.11.2019 року №05/11/19, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції шляхом доповнення його переліком робіт необхідних для ізольованого користування частками будинку виходячи з даних висновку додаткової експертизи від 16.01.2024 року за № 16/01/24 щодо виду і вартості робіт необхідних по варіанту №2. У решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки зміна рішення Верховинського районного суду від 11 квітня 2023 року шляхом доповнення його резолютивної частини не призвела до іншого результату вирішення справи, розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2023 року в частині визначення порядку поділу спільного майна подружжя змінити, доповнивши резолютивну частину наступним абзацом:

«Перелік та вартість робіт, які необхідно провести для забезпечення ізольованого користування частинами будинку, які виділяються співвласникам за варіантом експертизи № 2:

Співвласнику № 1 ОСОБА_1 закласти дверний проріз між приміщеннями 1-2 кімната, площею 20,0 кв.м та приміщенням 1-3 кімната, площею 18,6 кв.м (Додаток № 3 до висновку експерта, червоний колір).

Співвласнику № 2 ОСОБА_2 закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 коридор, площею 11,9 кв.м та приміщенням 1-4 коридор, площею 11,9 кв.м (Додаток № 3 до висновку експерта, червоний колір).

Загальна вартість робіт відповідно до другого варіанта розподілу становить 5 173 грн в т.ч.: для співвласника № 1 ОСОБА_1 2 586,50 грн, для співвласника № 2 ОСОБА_2 2 586 грн.».

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2024 року

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта