Справа № 346/7686/23
Провадження № 2/346/529/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Тимошишин І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 08.09.2007 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них народилися троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що впродовж останніх років стосунки між ними погіршились, вони втратили почуття любові та поваги одне до одного, відсутні спільні інтереси на майбутнє. Сторони робили спроби налагодити сімейні відносини, однак, це не дало жодних результатів. Шлюб носить формальний характер, а його збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище, « ОСОБА_6 », а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із 1 073,60 грн. сплаченого судового збору та 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач в судове засідання не з`явилася. В позовній заяві представник позивача, адвокат Атаманюк В.М. вказав клопотання, згідно з яким позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у його та позивача відсутності. Крім того, 23.01.2024 року ОСОБА_7 електронною поштою надіслав до суду письмове клопотання, в якому просить після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище, набуте при реєстрації шлюбу, « ОСОБА_8 » (а.с. 1-2, 24).

Відповідач в судове засідання не з`явився, 28.02.2024 року він подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає частково, а саме просить шлюб розірвати; визнає витрати щодо оплати судового збору в сумі 1 073,60 грн., в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечує повністю ( а.с. 48 ).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 сторони одружилися 08.09.2007 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 485 (а. с. 4).

Згідно з даними свідоцтв про народження сторони є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7- 9).

Факт проживання вказаних дітей з позивачем стверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб №29, виданою 14.08.2024 року ОСББ ОСК-4 (а.с.10).

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Ч.1 ст.113 даного Кодексу передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати.

За таких обставин шлюб слід розірвати та залишити позивачу прізвище « ОСОБА_8 », оскільки вона вказала про це, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.113 СК України.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 1 073,60 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.3).

Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід присудити на користь позивача вказані судові витрати.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн., суд виходить з наступного.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано договір доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах від 18.12.2023 року; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, ордер, квитанцію серії ААІ №473447 від 26.12.2023 року на суму 6 000 грн. та акт виконаних робіт від 18.12.2023 року (а.с.11-13, 15-16).

Відповідно до акту виконаних робіт за договором від 18.12.2023 року вартість робіт (послуг адвоката) встановлено в загальному розмірі 6 000 грн., про що також вказано в квитанції серії ААІ №473447 від 26.12.2023 року (а.с.12, 13), а саме: консультації (1 година), складання позовної заяви ( 2 години); вартість 1 робочої години 2 000 грн.

Відповідач заперечив щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пояснень та/або заперечень щодо зменшення розміру таких витрат відповідачем не заявлено.

Разом з тим, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору, а також неспівмірним із складністю справи (суть спору й характер спірних правовідносин, незначні кількість та обсяг зібраних та доданих до позовної заяви доказів, а також незначний обсяг документів, що підлягав вивченню у даній справі), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт в даній справі, тому вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу є дещо завищеним. Тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та з конкретних обставин справи, пов`язаність витрат з розглядом справи, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат до 2 000 грн.

На підставі ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України та, керуючись ч.2 ст. 247, ст.ст. 137, 141, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстровано 08.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 485, розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище " ОСОБА_8 ".

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , 2 000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу та 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженка та жителька АДРЕСА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 28 лютого 2024 року.

Суддя: Яремин М. П.