ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року

м. Київ

справа № 201/9765/22

провадження № 61-11932св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кордюк Віталій Петрович, на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року у складі судді Антонюка О. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 рокуу складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та інформація про рух справи

1. У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів (із ОСОБА_3 в частині суми 5 000 дол. США) борг за договором позики від 19 вересня 2017 року, а саме основний борг в розмірі 61 000 дол. США, що еквівалентно 2 230 684,60 грн, та три проценти річних від суми боргу за період з 08 вересня 2021 року до 20 жовтня

2022 року - 2 045,59 дол. США, що еквівалентно 74 804,36 грн

2. Позов обґрунтований тим, що 19 вересня 2017 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_4 в борг кошти у розмірі

61 000 дол. США та зобов`язався їх повернути до 08 вересня 2021 року.

3. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 19 лютого 2019 року було укладено договір поруки, згідно з яким остання взяла на себе зобов`язання відповідати за борговим зобов`язанням ОСОБА_2

(у вказаних в договорі поруки межах) та разом з ним нести солідарну відповідальність перед позивачем у межах цих зобов`язань.

4. Позичені кошти ОСОБА_2 в добровільному порядку не повернув.

5. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29 грудня 2022 року.

6. 29 грудня 2022 року, пославшись на виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором поруки та сплату в рахунок погашення боргу

5 000 дол. США, ОСОБА_1 , остаточно сформулювавши позовні вимоги, просила суд стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики

від 19 вересня 2017 року в розмірі 56 000 дол. США, що еквівалентно 2 047 841,60 грн, та три проценти річних від суми боргу за період з 08 вересня 2021 року до 20 жовтня 2022 року 2 045,59 дол. США, що еквівалентно 74 804,36 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

7. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 15 березня 2023 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року, позов задоволено. Стягнуто

з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики

від 19 вересня 2017 року в сумі 56 000 дол. США, що еквівалентно

2 047 841,60 грн, три проценти річних від суми боргу за договором позики

від 19 вересня 2017 року за період з 08 вересня 2021 року до 20 жовтня

2022 року в сумі 2 045,59 дол. США, що еквівалентно 74 804,36 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

8. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню сума позики та три проценти річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання.ОСОБА_3 під час розгляду справи в добровільному порядку погасила борг в повному розмірі взятих на себе зобов`язань за договором поруки (5 000 дол. США), а отже свої зобов`язання перед позивачкою виконала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кордюк В. П., просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

10. У серпні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат

Кордюк В. П., подав касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року.

11. Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які

у вересні 2023 року надійшли до Верховного Суду.

12. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у зв`язку

зі звільненням у відставку судді ОСОБА_5 , суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В.

13. Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, від 16 червня 2020 року

в справі № 145/2047/16-ц, від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц, Верховного Суду від 19 лютого 2021 року в справі № 904/2979/2, від 07 грудня 2018 року в справі № 910/7547/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

15. Вказує, що договір позики між сторонами не укладався, оскільки письмовий договір в матеріалах справи відсутній, коштів у розмірі

61 000 дол. США ОСОБА_2 від позивачки не отримував, боргову розписку не видавав та не підписував.

16. Розписка, на яку посилається позивачка як доказ укладення угоди, не містить суттєвих умов договору позики.

17. Суди не встановили наявність між сторонами правовідносин за договором позики та не з`ясували правову природу розписки, у зв`язку з чим помилково вважали доведеним укладення договору позики.

18. Зазначає, що договір було укладено в присутності свідка

ОСОБА_6 , проте судами не надано цьому належної правової оцінки.

19. Суд апеляційної інстанції, переглянувши рішення суду першої інстанції, не надав оцінку договору поруки, який є фіктивним.

20. Суд першої інстанції мав ухвалити заочне рішення та розглянув справу

з порушенням правил територіальної підсудності.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

21. 07 березня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Веснін С. О., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу

із пропуском строку встановленого ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2023 року, в якому вказує, що не отримувала копії касаційної скарги та ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження та лише 29 лютого 2024 року її адвокату було надано доступ до електронних матеріалів справи через електронний кабінет у підсистемі Електронний Суд ЄСІТС.

22. Колегія суддів, враховуючи відсутність відомостей про вручення ОСОБА_1 до 29 лютого 2024 року копії касаційної скарги та ухвали про відкриття касаційного провадження, строк необхідний для підготовки відзиву, приписи частини другої статті 127 ЦПК України, вважає за можливе продовжити позивачці строк для подання відзиву до 07 березня 2024 року.

23. У відзиві представник ОСОБА_1 , з огляду на наявність боргової розписки, вважає доводи касаційної скарги щодо відсутності укладеного договору позики безпідставними.

24. Вказує, що судами правильно враховано, що сам факт підписання спірної розписки позичальником, за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у розписці умовах, а також засвідчує отримання ОСОБА_2 від позивачки обумовленої цим договором суми грошових коштів у розмірі 61 000 дол. США.

25. Зміст розписки спростовує доводи ОСОБА_2 щодо відсутності всіх істотних умов договору позики, крім того, наявність оригіналу цієї боргової розписки у позивачки свідчить про те, що кошти позичальником не повернуті.

26. Посилаючись в касаційній скарзі на фіктивність договору поруки, ОСОБА_2 з позовом про визнання цього договору недійсним не звертався, натомість ОСОБА_3 виконала, як поручитель, свої зобов`язання за договором поруки, що свідчить про реальність договору.

27. Посилання в касаційній скарзі на те, що справу розглянуто

з порушенням правил територіальної підсудності вважає помилковими.

Фактичні обставини справи

28. Суди встановили, що 19 вересня 2017 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) та ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 кошти в розмірі

61 000 дол. США зі строком повернення до 08 вересня 2021 року.

29. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 19 лютого 2019 року укладено договір поруки, за яким остання взяла на себе зобов`язання відповідати за борговим зобов`язанням ОСОБА_2 в межах суми

5 000 дол. США та разом з ним нести солідарну відповідальність перед позивачем у вказаних межах.

30. На вимогу позивачки протягом 2021-2022 років позичальник борг не повернув.

31. ОСОБА_3 під час розгляду справи в добровільному порядку сплатила ОСОБА_1 борг в сумі 5 000 дол. США за договором позики

в межах передбачених договором поруки

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

32. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

33. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

34. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

35. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики, а також трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов`язання.

36. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

37. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

38. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання

з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України.

39. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

40. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це

у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

41. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

42. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

43. З системного аналізу норм статті 1046, 1047 ЦК України вбачається, що оскільки договір позики є реальним, то факт передання грошових коштів може підтверджуватися договором позики, укладеними в письмовій формі, якщо в тексті останнього сторонами не зазначений інший строк передання грошових коштів.

44. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що реальним вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії.

45. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем

і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

46. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року

у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року

у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та

від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17.

47. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 464/3790/16-ц).

48. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

49. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

50. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

51. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (див. постанови Верховного Суду від 10 грудня 2018 року

у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16,

від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року

у справі № 501/1773/16-ц, від 10 травня 2022 року у справі № 153/943/19,

від 14 вересня 2022 року у справі № 130/82/2015, від 28 лютого 2024 року

у справі № 369/5625/16-ц).

52. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

53. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки

(а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17)

54. Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

55. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи

і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

56. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

57. Встановивши, що 19 вересня 2017 року ОСОБА_2 взяв

у ОСОБА_4 у позику кошти у розмірі

61 000 дол. США, які зобов`язався повернути до 08 вересня 2021 року, на підтвердження чого підписав відповідну розписку, оригінал якої знаходиться

у позивачки та дійсність якої не спростована, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами позикових правовідносин та наявність у ОСОБА_2 обов`язку з повернення отриманих у позику коштів.

58. Встановивши, що борг позичальником не повернуто, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми боргу та трьох процентів річних передбачених статтею 625 ЦК України, врахувавши, що ОСОБА_3 виконала свої зобов`язання як поручитель, сплативши під час розгляду справи 5 000 дол. США в рахунок погашення боргу.

59. ОСОБА_2 свої заперечення проти позову належними, допустимими та достатніми доказами не підтвердив.

60. Доводи касаційної скарги про те, що договір позики між сторонами не укладався, а розписка не містить інформації про умови отриманих коштів, спростовані змістом розписки, в якій зазначено як про отримання ОСОБА_2 коштів в сумі 61 000 дол. США від ОСОБА_4 так і зобов`язання їх повернути до 08 вересня

2021 року.

61. Посилання в касаційній скарзі на те, що договір було укладено

в присутності свідка ОСОБА_6 , проте судами не надано цьому належної правової оцінки, є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 з клопотанням про допит вказаного свідка не звертався.

62. Колегією суддів не встановлено підстав для скасування судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень з підстав порушення територіальної юрисдикції (підсудності).

63. Відповідно до частини другої статті 411 ЦПК України судове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

64. ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, що підтверджено повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 85, 106, 111, 124), проте у суді першої інстанції про непідсудність справи не заявляв та наявність поважних причин для такої поведінки не довів.

65. Добросовісне виконання працівниками оператора поштового зв`язку

АТ«Укрпошта» своїх службових обов`язків презюмується, а ОСОБА_2 вказана презумпція не спростована.

66. Доводи касаційної скарги щодо фіктивності договору поруки Верховний Суд відхиляє, оскільки у розглядуваній справі вимоги про визнання договору поруки недійсним не заявлені та не є предметом судового розгляду.

67. За встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать узагальненим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц,

від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, від 03 липня 2019 року

в справі № 369/11268/16-ц, Верховного Суду від 19 лютого 2021 року в справі

№ 904/2979/2, від 07 грудня 2018 року в справі № 910/7547/17, на які заявник посилався в касаційній скарзі.

68. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

69. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

70. Оскаржувані судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

71. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

72. Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

73. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кордюк Віталій Петрович, залишити без задоволення.

2. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 15 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 04 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович