Справа № 562/4636/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" січня 2024 р. суддя Здолбунівського районного суду Рівненської області Шуляк А.С. розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову

встановив:

До Здолбунівського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру та її відчуження.

В поданій заяві заявник вказує, що вони звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири дійсним.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та долученими матеріалами, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд, на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: зокрема накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

У поданій заяві про забезпечення позову позивач, як на підставу для забезпечення позову, вказує на можливість вчинення відповідачем дій з оформлення спадщини та відчуження майна.

Вирішуючи заяву, суд виходить з того, що наданими доказами до позовної заяви доведено існування спору між сторонами. Однак, заявником не подано жодного належного та допустимого доказу, не наведено жодного належного аргументу, який би надавав суду можливість встановити чи прийти висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, предметом якого є стягнення заборгованості.

На даний час відповідач по справі не є власником спірної квартири.

Таким чином, позивачем не підтверджено належними доказами, як необхідності застосування саме заходу забезпечення позову у виді арешту майна, вжиття якого призведе до обмеження відповідача у правах володіння, користування та розпорядження, так і неможливості застосування інших, менш обтяжливих заходів забезпечення позову, ніж арешт майна.

Абстрактна можливість вчинення дій відповідачем, спрямованих на відчуження майна, передачу його в користування іншим особам також не свідчить про неможливість виконання майбутнього рішення суду, яким є визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.

З урахуванням викладеного, підстав для забезпечення позову суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її складення.

Суддя