КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/7666/23 Головуючий у І інстанції - Тиха О.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/5278/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів, -

установив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів.

В обґрунтування позову вказує, що 24 вересня 2021 року між нею та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір №398В/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) Пакет «Базовий +» з 6 тижнів - до пологів (одноплідна вагітність) (далі -Договір спостереження вагітності) .

Згідно умов вказаного договору медичний заклад взяв на себе зобов`язання щодо надання пацієнту медичної допомоги, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного обстеження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я та стандартів медичної допомоги з амбулаторного спостереження вагітності, затверджених в Медичному закладі.

На виконання умов Договору №398В/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) Пакет «Базовий +» з 6 тижнів - до пологів (одноплідна вагітність) позивачем здійснено оплату вказаних послуг у сумі 39214 грн.

Відповідно Договору спостереження вагітності пацієнтом отримано медичні послуги на загальну суму 26450 грн.

Крім того, 21 жовтня 2021 року між нею та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Попередній договір №230П/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» (далі - Попередній договір), відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

На виконання умов Попереднього договору позивачкою 21 жовтня 2021 року було сплачено авансовий платіж у розмірі 63514 грн.

У зв`язку з воєнними діями, позивач була змушена виїхати за межі м. Києва та нею було обрано інший медичний заклад для народження дитини, тож відповідно вона не мала змоги скористатися послугами відповідача, основний договір про надання медичних послуг з ведення пологів не був укладений, жодних послуг, передбачених Попереднім договором №230П/10/2021 від 21 жовтня 2021 року, від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» позивач не отримувала.

Заява про розірвання договору та повернення сплачених грошових була направлена позивачем на електронну адресу відповідача.

28 березня 2022 року на електронну адресу позивача надійшов лист ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», яким повідомлено про отримання листа позивача з запитом про розірвання договору та повернення грошових коштів.

Крім того, позивачем на юридичну адресу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було направлено досудову вимогу щодо повернення сплачених грошових коштів, яка була отримана відповідачем 13 червня 2023 року.

До теперішнього часу відповідачем сплачені кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом.

Просила суд, стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 95915,34 грн., яка складається із: авансового платежу, сплаченого за Попереднім договором №230П/10/2021 від 21 жовтня 2021 року у сумі 63514 грн.; авансового платежу, сплаченого за Договором №398В/09/2021 від 24 вересня 2021 року у сумі 12764 грн.; 3% річних - 2758,55грн.; інфляційних втрат - 16878,79 грн., а також судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 74478 грн., три проценти річних у розмірі 2693,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 16480,49 грн.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 1048,26 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу, в якій посилалося на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив,що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, що є обставиною непереборної сили (форс-мажорні обставини) та унеможливило виконання скаржником своїх обов`язків за договором №230П/10/2021 від 21 жовтня 2021 року.

Листом Торгово-Промисловою палатою України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1. підтверджено, що агресію російської федерації можна віднести до форс-мажорних обставин.

З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року включно.

Таким чином, договір №230П/10/2021 від 21 жовтня 2021 рокуприпинив свою дію з вини позивача, оскільки ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не могло виконати умови договору у зв`язку з обставиною непереборної сили, а пацієнт провела пологи у іншому лікувальному закладі.

Просило, скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення,яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_1 надійшов відзив, обґрунтований тим, щоне зважаючи на всі її звернення до відповідача (і електронною поштою, і у паперовій формі), грошові кошти залишаються неповерненими.

Особливо звертає увагу суду на те, що листом від 28 березня 2022 року Медичним закладом було «прийнято запит на розірвання» договору.

Копія скріншотів переписки наявна в матеріалах справи та спростовує твердження Відповідача, висловлене у відзиві про те що, нібито відповідач отримував лише паперовий примірник досудової вимоги.

Підкреслює, що відповідачем жодним чином не підтверджено в ході справи вилив війни на обставину конкретно неповернення грошей і тим більше, відповідачем не було доведено відсутності на рахунках відповідача необхідних коштів чи відсутність господарської діяльності протягом періоду, у який відповідач не повертає грошові кошти.

Навпаки, відповідач визнав, що навіть у постраждалій від обстрілів будівлі діяльність було відновлено ще 01 вересня 2022 року.

Більше того, діяльність відповідача не свідчить про відсутність коштів, адже медичний заклад повідомляє на своїх сторінках у соціальних мережах про запуск «нових хірургічних напрямків», «відкриття педіатричного відділення», «нового відділення у місті Львові».

Відповідач не надає доказів відсутності коштів на рахунках, тощо, тобто не підтверджує виливу форс-мажору саме як перешкоди для відповідача виконати обов`язок з повернення коштів.

Зазначає, що неповернення коштів зумовило понести нею інфляційні збитки, які разом з нарахуваннями 3% річних цілком правомірно визначено до стягнення рішенням суду першої інстанції.

Просила суд, апеляційну скаргу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24 вересня 2021 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено Договір №398В/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) Пакет «Базовий +» з 6 тижнів - до пологів (одноплідна вагітність), п. 2.1 якого передбачено, що медичний заклад взяв на себе зобов`язання щодо надання пацієнту медичної допомоги, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного обстеження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я та стандартів медичної допомоги з амбулаторного спостереження вагітності, затверджених в Медичному закладі.

Відповідно до п. 5.2 Договору спостереження вагітності вартість послуг становить 39214 грн.

Вказана сума була сплачена позивачем, що підтверджується чеком №43155 від 24 вересня 2021 року.

21 жовтня 2021 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 був укладений Попередній договір №230П/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» (далі - Попередній договір) (далі - попередній договір), відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт», на умовах якого позивач могла отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Згідно з п. 1.4 Попереднього договору позивач здійснила на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 63514 грн. Вказана сума, згідно положення п. 1.4 Попереднього договору, дорівнює ціні/вартості послуг відповідача за Основним договором.

Пунктом 1.6 Попереднього договору передбачено, що грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості Авансового платежу за Попереднім договором зараховується в рахунок оплати ціни послуг відповідача за Основним договором.

Сплата відповідного авансового платежу позивачем на користь відповідача підтверджується чеком №43975.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Як зазначає відповідач, за час спостереження вагітності позивачем було використано послуги на загальну суму 26450 грн. вказаний факт позивачем та її представником не заперечується.

В той же час суд приймає до уваги, що вартість послуг, визначена п. 5.2 Договору спостереження вагітності, включає в себе: основну суму договору ведення 37414 грн. та страховий платіж - 1800 грн., передбачений Договором добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210002344 від 24 вересня 2021 року, сплачений на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

З Договору добровільного медичного страхування №7619/999/318/210002344 від 24 вересня 2021 року вбачається, що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» виступає страховим агентом, який діє від імені та за дорученням страховика і виконує частину його страхової діяльності, а саме: укладає договори страхування, одержує страхові платежі, виконує роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком (ст.15 Закону України «Про страхування»).

Таким чином, фактично вартість медичних послуг, які були оплачені позивачем на користь відповідача за Договором спостереження вагітності, становить 37414 грн., тобто за відрахуванням страхового платежу у розмірі 1800 грн., здійсненого на користь страховика ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач частково скористалась медичними послугами, передбаченими вказаним договором, то сума невикористаних послуг за Договором спостереження вагітності складає 10964 грн. = 39214 грн. (вартість медичної допомоги, зазначеної у Договорі спостереження вагітності від 24 вересня 2021 року) - 1800 грн. (страховий платіж) - 26450 грн. (вартість використаних послуг).

Крім того, враховуючи, що відповідач не виконав умови Попереднього договору №230П/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» від 21 жовтня 2021 року у строки, визначені п.1.1 цього договору, не уклав з позивачем Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, пакет «Комфорт» - Основний договір, медичні послуги позивачу не надав, таким чином у відповідача перед позивачем виникла непогашена заборгованість на загальну суму 63514 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те,що введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його дія до цього часу, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що підтверджується листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, що в свою чергу унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків, оскільки будівля пологового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі-Водиці та зазнала обстрілів, була пошкоджена внаслідок активних бойових дій.

У зв`язку з цим пологовий будинок з березня 2022 року призупинив свою роботу та не приймав пацієнтів до 01 вересня 2022 року.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновку суду про наявність передбачених законом та договором підстав для повернення відповідачем грошових коштів, з огляду на таке.

Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (ст.614 ЦК України).

Водночас, ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Такі ж положення містить ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», який поширює свою дію на спірні правовідносини.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, нетривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.

Проте, відповідно до приписів ст. 617 ЦК України, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого договором зобов`язання щодо повернення грошових коштів внаслідок не надання медичних послуг за договором, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрема сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо, що і було вірно враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення вимог позивачки.

З наведеного слідує, що за приписами статті 617 ЦК України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року (справа №922/2394/21) також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договором.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та обґрунтовано стягнув з відповідача грошові кошти у розмірі 74478 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду першої інстанції та за своїм змістом є доводами відзиву на позовну заяву, яким в оскаржуваному рішенні надано належну правову оцінку.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції та 3 % річних, суд першої інстанції виходив із неналежного виконання відповідачем умов договору щодо повернення позивачу коштів у сумі 74478 грн. на вимогу останньої.

Однак, погодитися з вказаним висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Встановлено, що наявність обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, підтверджена листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який надавав відповідач до суду першої інстанції.

Крім того, факт агресії росії проти України є загальновідомим і не потребує доведення.

З огляду на зазначене, підстави для стягнення з відповідача 3 % річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення, про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

В частині оскарження апелянтом розміру стягнутої суми витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 01 червня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Кравинською Ю.В. укладено Договір про надання правової допомоги №01/06/2023, відповідно до умов якого адвокат приймає доручення від клієнта здійснити надання допомоги при подачі позову про стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошових коштів за невиконання зобов`язання.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що вартість послуг правничої допомоги та порядок оплати визначається Протоколом погодження, який є невід`ємною частиною Договору після його підписання сторонами.

Протоколом погодження від 01 червня 2023 року, підписаним позивачем та адвокатом Кравинською Ю.В., сторони обумовили обсяг та вартість послуг правничої допомоги.

ОСОБА_1 здійснила оплату вартості надання правничої допомоги на загальну суму 8200 грн., що підтверджується: платіжною інструкцією №452549870 від 02 червня 2023 на суму 1800 грн.; платіжною інструкцією №458400799 від 19 червня 2023 року на суму 2700 грн.; платіжною інструкцією №476216604 від 08 серпня 2023 року на суму 2700 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 5000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та об`ємом виконаної адвокатом роботи, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру витрат за надання правової допомоги та зміни рішення суду першої інстанції у цій частині.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 2800 грн.

На підтвердження понесених судових витрат на правову (правничу) допомогу представник позивача додав до відзиву на апеляційну скаргу платіжну інструкції №515831087 від 21 листопада2023 року на загальну суму 2800 грн., призначення платежу: за послуги у сфері права згідно договору №01/06/2023 від 01 червня 2023 року за складання відзиву на апеляційну скаргу по справі №756/7666/23, відправник: ОСОБА_1 , отримувач: адвокат Кравинська Ю.В.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що представник позивача у відповідно до вимог ЦПК України надіслав відзив на апеляційну скаргу відповідачу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення.

Разом з тим клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати позивачки на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (складання відзиву на апеляційну скаргу) у розмірі 2800 грн, що обумовлено договором про надання правової допомоги №01/06/2023 від 01 червня 2023 року, протоколом погодження обсягу, вартості, умов оплати послуг правничої допомоги, як додаток №1 до договору про надання правової допомоги №01/06/2023 від 01 червня 2023 року, платіжною інструкцією №515831087 від 21 листопада 2023 року на загальну суму 2800 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року в частині задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 2693,45 гривень, інфляційних втрат у розмірі 16480,49 гривень, скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення суду, залишити без змін.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, адреса: 04075, м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2800 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба