Провадження № 22-ц/801/157/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 рокуСправа № 127/27492/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Воробйов В.В,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.2021 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку з метою укладання кредитного договору б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов і Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості станом на 03.08.2023 в розмірі 44411,64 грн., яка складається з: 26456,42 грн. - заборгованості за кредитом; 17955,22 грн. - заборгованості по відсоткам, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Також позивач обґрунтовуючи право вимоги посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, проте матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи Заяву-анкету. А також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. З приводу Паспорту споживчого кредиту, то він не може бути взятий до уваги, оскільки укладений не в письмовій формі. Наявний цифровий підпис відповідача може використовуватись позивачем в супереч вимогам ст. 207 ЦК України, а тому є нікчемним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року в позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 44411,64 грн заборгованості станом на 03.08.2023. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення в частині стягнення заборгованості за процентами скасувати та відмовити в цій частині позову. Вказала, що вирішуючи спір суд першої інстанції не взяв до уваги, що ознайомлення із паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, так як в паспорті не відбувається фіксація волі сторін та його змісту.

До Вінницького апеляційного суду надійшов відзив АТ «Акцент-Банк» на апеляцій скаргу, в якому позивач просить в задоволені апеляційної скарги відмовити та рішення залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 26456,42 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині воно не оскаржується.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає частково.

Судом встановлено, що 05.08.2021 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку.

Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківського обслуговування (а.с. 9).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 03.08.2023 становить в розмірі 44411,64 грн., яка складається з: 26456,42 грн. - заборгованості за кредитом; 17955,22 грн. - заборгованості по відсоткам.

На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості; Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку; Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена»; виписку по картці та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк.

Підставою звернення з позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановлених фактів надання позивачем кредитних коштів відповідачу, які останній в добровільному порядку не повертає, кредитну заборгованість перед позивачем не погашає. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, проте відповідач умови кредитного договору не виконав.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ст.ст. 624, 1054 ч. 1 ЦК України, проценти за користування кредитом і неустойки є похідними від кредиту

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» приписує, що у договорі про споживчий кредит зазначається, зокрема, таке: тип кредиту (п. 2), відсоткова ставка, її тип та порядок обчислення, у тому числі порядок зміни та сплати процентів (п. 8), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору; усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту (п. 9), загальний розмір наданого кредиту (п. 3), строк, на який надається кредит (п. 5).

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Акцент-Банк» посилалося на те, що 05.08.2021 між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження своїх вимог АТ «Акцент-Банк» надало копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, копію паспорта споживчого кредиту, копію витягу Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та розрахунок заборгованості.

Проте, надані позивачем документи не підтверджують умови кредитування в частині визначення розміру та порядку сплати процентів, оскільки із зазначених вище документів, підписаним відповідачем є лише Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яка не містить умов кредитування.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги серед іншого вказував на те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена її підписом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави стягувати з відповідача проценти, які передбачені паспортом споживчого кредиту, оскільки в наданому позивачем паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена» викладена інформація стосовно фіксованої базової процентної ставки в розмірі 40,8% річних для картки «Зелена», також щодо встановленої збільшеної відсоткової ставки на суму загальної заборгованості в розмірі 6,8% на місяць для картки «Зелена», при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Крім того, підписавши Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Разом з тим, Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 зробив наступний правовий висновок:

«Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

В зазначеній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду здійснив відступ від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (на яку посилається Банк в апеляційній скарзі), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, Вінницький апеляційний суд приходить до висновку, що підписання Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування), його зміст, - не є підтвердженням досягнення між Банком та позичальником умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки.

Отже, сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами не підтверджує, що розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та інші істотні умови були погоджені з відповідачем в момент укладення договору 05.08.2021.

Що стосується наданого АТ «А-Банк» паспорту споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зміст поняття паспорту споживчого кредиту розкрито законодавцем у статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Тобто підписання позичальником паспорту споживчого кредиту свідчить про його ознайомлення з пропозиціям кредитодавця та виконання банком свого обов`язку з належного інформування клієнта про наявні кредитні портфелі, відповідно до вимог зазначеного Закону.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За наведених обставин апеляційний суд не приймає до уваги наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредитування як доказ конкретних умов укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що анкета-заява і паспорт споживчого кредитування дійсно підписані з використанням простого електронного підпису, тоді як Умови та правила і Тарифи по картці відповідачем не підписані взагалі.

Таким чином, відсутні підстави стягувати з відповідача проценти, які передбачені паспортом споживчого кредиту.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що це є самостійною правовою підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення відсотків.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув і не дав їй належної правової оцінки, хоча це має суттєве значення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішуючи спір не взяв до уваги, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого безпідставно стягнув заборгованість по відсотках.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках.

Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках слід скасувати та ухвалити в цій частині нове, відмовити в задоволенні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках. В решті рішення слід залишити без змін.

Поряд з цим, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині скасуванню, відповідно підлягають вирішенню питання розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 59,60% (розрахунок 26456,42 грн. (задоволена частинна вимог): 44411,64 грн. (ціна позову)) х 100 = 59,60%.

На підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подачу позовної заяви у суд першої інстанції в розмірі 1599,70 грн. (59,60% від 2684,00 грн.) та з позивача на користь відповідача судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 2399,50 грн. (59,60% від 4026,00 грн.), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року в частині задоволених вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове.

В задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості по відсотках за кредитним договором в розмірі 17955,22 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати у розмірі 1599,70 грн - судовий збір за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2399,50 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 січня 2024 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало