Справа № 305/873/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 квітня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря Гусоньки З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2023 року (головуючий суддя Дочинець С.І.) у справі №305/873/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рахівського нотаріального округу Маріна Алла Степанівна, ОСОБА_2 , про зняття заборони на відчуження нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.06.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач продала, а ОСОБА_2 купив житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно даного договору покупець зобов`язувався до 20.06.2006 здійснити оплату за куплений будинок.

Вказувала, що оскільки ОСОБА_2 грошові кошти за придбаний будинок у встановлений строк так і не надав, то позивач звернулася до Рахівського районного суду Закарпатської області для захисту своїх прав.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області у справі №2-592/2006 від 05.09.2006, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи КП «Рахівське БТІ», приватний нотаріус Рахівського нотаріального округу Маріна А.С. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на будинок задоволено.

Зазначала, що на підставі вказаного рішення суду 29.09.2006 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частини за кожним.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . При зверненні до приватного нотаріусу Рахівського нотаріального округу Маріна А.С. для оформлення спадщини позивачу стало відомо, що на вищевказаний житловий будинок 29.06.2006 було накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке зареєстровано за №3393991. Підставою обтяження став договір іпотеки ВЕА№072032, ВЕА№072033 від 29.06.2006, укладений між ПриватБанком та ОСОБА_2 . Відповідні дані підтверджені інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивач зазначає, що вказаний арешт перешкоджає позивачу у повному обсязі реалізувати свої права щодо отримання свідоцтва про право власності.

Посилаючись на дані обставини ОСОБА_1 просила зняти заборону на відчуження з нерухомого майна та здійснити всі необхідні дії по припиненню обтяження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Знято заборону з 1/2 частини нерухомого майна - з будинку АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 , яку було накладено 29.06.2006 за №3393991 приватним нотаріусом Маріна А.С., підстава обтяження договір іпотеки ВЕА№072032, ВЕА№072033 від 29.06.2006.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги, позиція інших учасників справи

На таке рішення подало апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, недійсним не визнано у встановленому законом порядку, тому усі права і обов`язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до повного виконання зобов`язання за договором кредиту. Посилаючись на ст.23 Закону України «Про іпотеку», апелянт вказує, що обтяження, накладені на об`єкт іпотеки є діючими і підстав для їх припинення немає.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та треті особи в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 144-146а). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності ОСОБА_1 та третіх осіб

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06.06.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач продала, а ОСОБА_2 купив житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії кредитного договору №MKRWGK00000103 від 29.06.2006, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , вбачається, що останній отримав кредит у розмірі 75 000 гривень на купівлю житла та 32500 гривень на сплату страхових платежів на термін до 28.06.2026 зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 24-27).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклав з ОСОБА_2 договір іпотеки від 29.06.2006, згідно з яким ОСОБА_2 передав в заставу житловий будинок з надвірними спорудами за номером АДРЕСА_1 (а.с.28-32).

29.06.2006 приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та в зв`язку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження зазначеного в договорі будинку за номером АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , до припинення договору іпотеки (а.с.33).

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.09.2006 у справі №2-592/2006 було задоволено позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 06.06.2006; - визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах (а.с.8-8 зворот).

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що будинок за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.09.2006 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.9 зворот).

Згідно ж відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на підставі договору іпотеки ВЕА№072032, ВЕА№072033 від 29.06.2006 приватним нотаріусом Рахівського нотаріального округу Маріна А.С. 29.06.2006 накладено обтяження у виді заборони на вищезазначений житловий будинок, реєстраційний номер обтяження №3393991 (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.03.2019 виконкомом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23))

Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, зокрема, не визнано недійсним у встановленому законом порядку, то усі права і обов`язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Верховний Суд, як і Верховний Суд України, тривалий час підтримує позицію, відповідно до якої в разі передання майна власником за правочином, який є оспорюваним, ефективним способом захисту є позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину.

Така правова позиція Верховного Суду поширюється і на спірні правовідносини, що виникли у зв`язку з укладенням договору іпотеки особою, яка набула право власності на нерухоме майно на підставі правовстановлюючих документів, визнаних судом недійсними.

Вказана позиція наведена в ухвалі Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 496/1059/18 (провадження № 61-3590св20).

Висновки апеляційного суду

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що право позивача підлягає захисту за його позовом шляхом визнання договору іпотеки недійсним, а не шляхом зняття заборони на відчуження нерухомого майна, яке є похідним; звернення до суду з позовом про зняття заборони на відчуження нерухомого майна є неефективним способом захисту порушених прав власника майна без визнання недійсним договору іпотеки.

Апеляційний суд виходить з того, що дійсно запис про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна є перешкодою в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте у правовідносинах між сторонами спору, що виникли у зв`язку з укладенням договору іпотеки особою, право власності якої на відповідне нерухоме майно спростоване в судовому порядку, ефективним способом захисту порушених прав позивача є пред`явлення позову про визнання договору іпотеки недійсним (як основної вимоги) та скасування державної реєстрації обтяження (як похідної вимоги), оскільки договір іпотеки не вважається припиненим у випадку лише задоволення позову про зняття заборони відчуження обтяжень нерухомого майна та, відповідно, продовжує свою дію.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ініційований позивачем спосіб судового захисту не є ефективним та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції, через неправильне застосування норм матеріального права скасувати з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні апеляційної скарги Банком було сплачено судовий збір в сумі 1610,40 грн., які на користь апелянта слід стягнути з позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зняття заборони на відчуження нерухомого майна відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1д, ) 1 610,40 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2024 року.

Головуюча:

Судді: