ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5315/23 Провадження 2/636/395/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Золотоверхої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Гребенюк О.С., який діє на підставі належним чином завіреної довіреності, звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 21.01.2014 у розмірі 126565.97 грн. станом на 17.07.2023 та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 21.01.2014. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 100000,00грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування а АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, у межах установленого кредитного ліміту, який у подальшому змінювався згідно з умовами Договору. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17.07.2023 становить 126565.97 грн. та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 103025.37 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 23540.60 грн. На підставі викладеного представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав до суду письмові пояснення, в яких в задоволенні позовних вимог просив відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу. В обґрунтування зазначив, що між позивачем та відповідачем правовідносини оформлені неналежним чином, а тому не можна вважати, що між сторонами укладено саме кредитний договір та стягнення слід проводити за кредитним договором; позивачем не надано доказів підтвердження передачі грошових коштів саме як кредиту; позивачем незаконно стягнуто з відповідача відсотки, які не були обумовлені в двосторонньому порядку; підписання 22.07.2021 паспорту кредиту не свідчить про укладення кредитного договору. Анкета заява від 21.01.2014 є лише опитувальником, яка містить дані клієнта, в самій заяві не зазначено які саме послуги клієнт просить надати, відсутні істотні умови кредитного договору. В заяві зазначено, що відповідач погодився з умовами та правилами надання кредиту, проте матеріали справи не містять належних доказів з якими саме правилами ознайомлений клієнт. На підтвердження надання коштів необхідно надати відповідну платіжну інструкцію, проте позивачем не надано належних доказів, які б свідчили, що відповідач дійсно отримав грошові кошти. З відповідача незаконно списано грошові кошти у сумі 30768.53 грн., проте матеріали справи не містять будь-яких угод, що узгодження сторонами процентної ставки за кредитом. Паспорт кредиту надається кредитором до укладення кредитного договору та не є укладенням кредитного договору. Отже у задоволенні позову слід відмовити.

Представник позивача ОСОБА_3 надала заперечення, в яких зазначила, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що він ознайомлений і йому зрозумілі всі умови, що підтверджується підписом у заяві, тому наполягає, що при підписанні анкети-заяви досягнуто усіх істотних умов кредитного договору. Згідно виписки по рахунку вбачається, що коштами відповідач користувався. Відповідачу було відкрито карткових рахунок, ключем до якого є картка. Позивачем надано довідку щодо видачі відповідачу кредитних карток, таким чином відповідачу було відкрито доступ до карткового рахунку для користування коштами. Розрахунок заборгованості відповідач не оскаржував, контррозрахунок не надавав. Банком вимога про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язання не заявлялась. Крім того відповідач свої зобов`язання до певного часу виконував належним чином, тобто знав про умови користування кредитом та визнав свої зобов`язання за договором. Крім того умовами договору передбачено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт та встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судові засідання не з`явився, його представник надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.01.2014 між банком та відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н (а.с.19), згідно якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Суд зазначає, що в заяві не вказано кредитний ліміт, процентну ставку, порядок повернення кредиту та наслідки невиконання/неналежного виконання зобов`язань.

31.01.2022 між сторонами підписано анкету-опитувальник клієнта фізичної особи для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів (а.с.20-21), в якій також не зазначено істотних умов кредитного договору. У вказаній анкеті наявна угода про використання простого електронного підпису.

Крім того 31.01.2022 між сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.22-26), в якому зазначено тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці, сума ліміту до 200 тис.грн. для карт «Універсальна», строк договору 12 місяців з пролонгацією, пільговий період до 55 днів, мета кредиту споживчі потреби, спосіб надання кредиту безготівковим шляхом, процентна ставка фіксована 0.00001% річних у пільговий період, 42% річних поза межами пільгового періоду для карт «Універсальна». Крім того обумовлено загальні витрати за кредитом, порядок повернення коштів та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформлення на відповідача (а.с.17) вбачається, що картковий рахунок відповідачу відкрито 21.01.2014, встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн., який в подальшому збільшувався до 100000.00 грн.

Згідно довідки щодо наданих відповідачу карток (а.с.18) ОСОБА_1 21.01.2014, 18.08.2017, 07.10.2017, 30.09.2019, 31.01.2022 надано картку «Універсальна».

Суду надано виписку за договором №б/н за період з 21.01.2014 по 21.07.2023 (а.с.66-104), згідно якої відповідач дійсно користувався наданими коштами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Представник позивача в позовній заяві посилається на те, що до Договору, укладеного шляхом підписання відповідачем Заяви, були застосовані норми цивільного законодавства, які регулюють таку форму договору як договір приєднання. Суд не може погодитися з таким твердженням і застосувати до вказаного договору норми договору приєднання з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Ураховуючи вимоги статей 207, 1055 ЦК України кредитні договори, у тому числі які укладаються відповідно до ст. 634 (договір приєднання), мають містити підписи сторін на всіх формулярах або інших стандартних формах, які містять умови такого договору.

До цих правовідносин не можна застосувати правила договору приєднання, передбачені ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто банк міг додати до позовної заяви витяги з Умов і Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім цього, Умови і Тарифи відповідно до вимог статей 207, 634, 1055 ЦК України мають містити підпис відповідача, оскільки законодавством установлені вимоги щодо письмової форми до всіх форм кредитних договорів, у тому числі договорів приєднання.

Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду витяги з Тарифів (а.с.27) та Умов (а.с.28-55), які не містять підпису відповідача, який би свідчив про те, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи Заяву позичальника, а також те, що Умови в подальшому не змінювались без його відома.

Суд наголошує, що позивачем не надано копій примірників Умов і Тарифів, які відповідно до ст. ст. 207, 1055 ЦК України як складові частини кредитного договору мають містити підпис відповідача.

З наданих суду матеріалів убачається, що сторони уклали кредитний договір шляхом підписання відповідачем лише анкет №б/н від 21.01.2014 та 31.01.2022 (а.с.19-21) та паспорта кредиту від 31.01.2022 (а.с.22-26), в якому передбачено кредитний ліміт, відсоткову ставку, щомісячні платежі та штрафи за порушення строків сплати.

На підставі викладеного суд вважає, що оскільки витяги з Тарифів (а.с.27) та Умов (а.с.28-55), які надані позивачем на підтвердження своїх вимог, не містять підпису відповідача, а позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач підписуючи Договір, а також те, що Умови в подальшому не змінювались без його відома, то їх не можна розцінювати як частину Договору, укладеного сторонами 21.01.2014. Отже, суд відхиляє умови Договору, викладені у витягах з Тарифів (а.с.27) та Умов (а.с.28-55) через недостовірність таких доказів, а при вирішенні справи керується лише тими умовами Договору, які сторони узгодили шляхом підписання відповідачем анкет (а.с.19-21).

Вказане вище узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статей 207, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України в аналогічній справі, викладеними в постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно розрахунків заборгованості (а.с.7-16) станом на 17.07.2023 заборгованість відповідача перед банком становить 126565.97 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 103025.37 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 23540.60 грн.

Щодо тверджень представника відповідача, викладених у письмових поясненнях, суд зазначає наступне.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Однак суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання відповідачу коштів, шляхом надання кредитної картки, та факт користування відповідачем кредитними коштами.

Крім того, суд зазначає, що у підписаних відповідачем анкетах дійсно не передбачено нарахування процентів за користування кредитом.

З приводу незаконного списання відсотків за користування кредитом, суд погоджується з доводами представника відповідача, враховуючи, що процентна ставка у наданих до суду анкетах не передбачена, отже сума, списана з рахунку відповідача у розмірі 30768.53 грн. підлягає зарахуванню в суму погашення основного боргу по кредиту (тіла кредиту).

Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за Договором, укладеним 21.01.2014 в розмірі 72256.84 грн.

Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України. Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 204, 207, 626, 628, 1046, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 279, 280?282, 284, 289, 352, 354, пп.15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (код , МФО №305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 21.01.2014 в розмірі 72256 (сімдесят дві тисячі двісті п`ятдесят шість) грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (код , МФО №305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) понесені останнім витрати зі сплати судового збору в розмірі 1532 (одна тисяча п`ятсот тридцять дві) грн. 56 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.О. Золотоверха