ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/1459/20

провадження № 22-ц/4809/35/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Голованя А.М.,Дьомич Л.М.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сюр Наталія Вікторівна;

відповідач ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Поліщук Юлія Романівна.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2023 року, у складі головуючого судді Шевченко І.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю.

Позов обґрунтовує тим, на початку 2015 року, він вирішив придбати земельну ділянку на якій, в подальшому, збудувати житловий будинок. Він з дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 2013 року народження, проживали у двокімнатній квартирі, що розташована в АДРЕСА_1 . 1/3 частка квартири належала йому, 1/3 - матері ОСОБА_4 та 1/3 - брату ОСОБА_5 .

Зазначав, що на придбання земельної ділянки не вистачало необхідної суми грошових коштів, а тому звернувся за допомогою до своїх батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

У березні 2015 року батько позивача від всієї родини подарував у день святкування його дня народження - 30 000,00 грн , саме на придбання земельної ділянки. Батьки переймались, що він витратить кошти не за призначенням, а тому запропонували написати письмове зобов`язання.

Вказував, що на початку квітня 2015 року він знайшов земельну ділянку у гарному місці по провулку АДРЕСА_2 , вартість зазначеної земельної ділянки становила 52 954,00 грн.

Посилається на те, що на придбання земельної ділянки він використав 30 000,00 грн , подарованих батьками, а решта 22 954,00 грн - кошти отримані ним від здійснення підприємницької діяльності.

30.04.2015 він придбав земельну ділянку АДРЕСА_3 , кадастровий номер :46:393:0016 площею 0,0997 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2015 , посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу.

Після набуття у власність земельної ділянки будівництво він так і не розпочав через брак коштів, заощаджень для початку будівництва не мав, дружина не працювала, родина перебувала на його утриманні. Грошових коштів, які він заробляв від підприємницької діяльності вистачало на утримання родини, придбання продуктів харчування, одягу, речей першої необхідності, сплату комунальних послуг. Дружина любила подорожувати та відпочивати.

В обґрунтування посилається на довідку Кропивницького управління ГУ ДПС у Кіровоградській області, в якій зазначено про його дохід за період з 01.01.2015 по 31.12.2019.

Вказує, що зазначені суми у довідці не є чистим прибутком, а є загальним обсягом коштів, які надійшли на рахунок ФОП ОСОБА_1 . Із зазначених сум у довідці чистий прибуток є значно меншим та становить приблизно 25% і лише 60% становлять витрати на закупівлю товару (металоконструкцій) також наявні витрати на оренду приміщення, виплату заробітної плати, сплату податків та інших обов`язкових платежів.

Посилався на те, що ОСОБА_2 не підтримувала бажання будувати будинок та в подальшому проживати в ньому, категорично відмовилась працювати на земельній ділянці. Оскільки, він працював та забезпечував родину, не мав вільного часу ще і для роботи на земельній ділянці.

На початку 2017 року батьки ОСОБА_1 повідомили, що побудують на належній йому земельній ділянці житловий будинок власними силами.

Зазначав, що його батьки мали достатні доходи для здійснення будівництва.

Батьки, за спільною домовленістю всіх членів родини, вирішили, що для проживання його родини подарують 2/3 частки квартири АДРЕСА_4 . При цьому, замість 1/3 частки цієї квартири, що належить братові ОСОБА_5 , батьки пообіцяли придбати йому інше житло.

На виконання домовленості, 24.04.2017 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Драною І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1209. Обдарованою за договором є малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені та інтересах якої діяла ОСОБА_2 . Квартиру подарували доньці за наполяганням відповідача.

Надалі його батьки почали будівництво та придбання будівельних матеріалів, вони постійно працювали на земельній ділянці, висаджували дерева та квіти доглядали за насадженнями. Також було підготовлено земельну ділянку до будівництва, розмічено межі майбутнього будинку

Відповідач категорично відмовлялась працювати на земельній ділянці, аргументуючи це тим, що будинок їм не належить.

Приблизно з весни 2018 року батьки розпочали будівництво.

Проект будівництва вони розробляли та погоджували між собою. Деталі будівництва не відомі.

В середині 2019 року до Державної архітектурно-будівельної інстанції подано декларацію про початок будівельних робіт. Станом на початок осені 2019 року батьками збудовано житловий будинок (лише стіни з газобетону та покрівля) загальною площею 190,2 м.кв. Внутрішні роботи на даний час не проведені, будинок не придатний до проживання. До будинку підведено водопостачання, інші комунікації (світло, газопостачання) на даний час не під`єднано.

При виконанні складних робіт, які потребують знань, кваліфікації та певного досвіду батьки запрошували знайомих будівельників. На будівництво стін та покрівлі будинку батьками витрачено біля 250 000 грн. Витрати батьків на придбання будівельних матеріалів, що були використані для будівництва спірного житлового будинку, підтверджуються відповідними товарними видатковими накладними та фіскальними чеками, квитанціями, а також показаннями свідків.

Вказує на те, що він та відповідач жодного відношення до будівництва будинку та придбання будівельних матеріалів не мали.

В подальшому батьки вирішили подарувати йому збудований ними житловий будинок без внутрішніх та зовнішніх робіт. Але, подати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на ім`я одного з батьків було неможливо, через те що право власності на земельну ділянку було зареєстровано на його ім`я.

Відповідач перешкоджала нотаріальному посвідченню договору дарування земельної ділянки на одного з батьків, хоча батьки виконали свою обіцянку щодо дарування 2/3 квартири по АДРЕСА_5 .

У вересні 2019 року він подав декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта та зареєстрував право власності на своє ім`я.

Вважав, що оскільки більша частина коштів у будівництво спірного будинку витрачена його батьками, а відповідачка не працювала, а також в період шлюбу відчужила автомобіль без його згоди, забрала речі з квартири, спірна земельна ділянка та будинок не є об`єктом спільної сумісної власності.

Просив визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 земельну ділянку АДРЕСА_3 , кадастровий номер :46:39360016, площею 0,0997 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, укладений 25.04.2017 та житловий будинок загальною площею 190,20 кв.м, житловою 90,3 кв.м за вказаною адресою, вирішити питання про розподіл судових витрат.

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом про розподіл спільного майна подружжя, в якому просила визнати земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер :46:393:0016 загальною площею 0,0997 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати житловий будинок АДРЕСА_3 (літ.А - житловий будинок, літ.Б - альтанка, літ.В - погріб, літ.Г - сарай, літ.Є- басейн, літ.кр, крі, кр2, крЗ, кр4, кр5- ганок, літ.М-ЛЗ - огорожа) об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та провести розподіл спільного майна подружжя, визнавши за нею право власності на вказані об`єкти нерухомості.

Зазначала, що вказані об`єкти нерухомого майна були придбані та збудовані за час її з відповідачем перебування у шлюбних відносинах, за спільні кошти та з метою подальшого проживання, тому воно є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, та підлягають поділу відповідно до вимог сімейного та цивільного законодавства.

Обґрунтовувала позов тим, що за час перебування у шлюбі вона працювала, 01.12.2008 її прийнято на посаду бухгалтера до ПП «НІКОЛАС - К», де вона працювала навіть після народження доньки до 09.11.2015, та з грудня 2016 року почала працювати бухгалтером у ФОП « ОСОБА_1 ». У зв`язку із будівництвом будинку і необхідністю коштів на будівельні матеріали вона вимушена була працювати, а її мати ОСОБА_8 , доглядала за їх донькою та офіційно перебувала у декретній відпустці. Всі хатні обов`язки, догляд за дитиною у після робочий час, приготування їжі та побутові проблеми виконувала та вирішувала за час шлюбу саме вона. Всі необхідні документи на будівництво оформлював чоловік, його вимога про визнання будинку його особистою власністю в мотивів того, що будинок будували його батьки є безпідставною та не має правових підстав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2021 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (том 2 а.с.93-94).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю відмовлено. Судові витрати у справі віднесені за рахунок позивача.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано земельну ділянку № 13 кадастровий номер :46:393:0016 загальною площею 0,0997 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано житловий будинок АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :46:393:0016 загальною площею 0,0997 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_6 , загальною площею 190,2 кв.м., житловою площею 90,3 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі в сумі 3 029,54 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на грубе порушення норм процесуального права під час постановлення ухвали про прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом, а саме з пропуском процесуального строку, визначеного ст.193 ЦПК України.

Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції принципів об`єктивності та всебічності розгляду справи, що порушує принцип верховенства права.

Звертає увагу на те, що при ухваленні рішення судом не було враховано ті обставини, що за період часу з 2019 року відбулися фізичні зміни стану майна житлового будинку, вартість майна не визначалася, саме після фактичного припинення шлюбних відносин.

Саме ці обставини не були досліджені судом першої інстанції та не надано їм правової оцінки, а було ухвалено рішення не визначивши вартість спірного об?єкту , яку не можливо визначити без проведення експертизи.

Також не взято судом першої інстанції до уваги те, що більшість коштів для будівництва було надано батьком позивача у справі, що підтверджується розпискою.

Крім того, зазначає, що саме він утримував сім?ю, а ОСОБА_2 не працювала, коштів в будівництво не вкладала і на земельній ділянці не працювала.

У 2017 році було укладено договір дарування часток квартири у власність доньці, в інтересах якої діє відповідачка.

Вказує, що фактичні шлюбні відносини між сторонами, ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету відсутні з 2017 року, а остаточно з 2019 року.

Будівництво спірного будинку без внутрішніх та зовнішніх робіт завершено 18.09.2019.

На час будівництва спірного житлового будинку сторони не проживали однією сім?єю та не вели спільне господарство, а тому вважає безпідставним висновок суду, що будинок будувався в інтересах сім?ї та для сумісного проживання сторін.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги.

Зазначає, що об?єкти нерухомого майна були придбані та збудовані за час їхнього з відповідачем перебування у шлюбних відносинах, за спільні кошти та з метою подальшого проживання, а тому воно є об?єктами спільної сумісної власності подружжя, та підлягають поділу відповідно до вимог сімейного та цивільного законодавства.

Всі інші доводи апеляційної скарги вважає надуманими та безпідставними.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач подав клопотання про призначення судової оціночно будівельної експертизи нерухомого майна із посиланням на те, що на даний час є необхідність у проведенні експертних досліджень про вартість майна станом на момент розірвання шлюбу (14.02.2023), а саме житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_7 .

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14 .11. 2024 відмовлено у задоволенні даного клопотання ( том 3 а.с.75-76).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2012 , шлюб зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 633.

В період шлюбу народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2020 шлюб між сторонами розірвано.

В період зареєстрованого шлюбу, 30.04.2015 ОСОБА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу, придбав земельну ділянку АДРЕСА_2 , кадастровий номер :46:393:0016 загальною площею 0,0997 га, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер 37043194, для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до п.5.5. вказаного договору купівлі-продажу від 30.04.2015 , що укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., предметом якого є спірна земельна ділянка, дружина покупця - ОСОБА_2 , у своїй заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. 30.04.2015 за реєстром № 1576, дала згоду на укладання її чоловіком договору про купівлю вказаної в договорі земельної ділянки та підтвердила той факт, що гроші, які витрачаються на придбання цього об`єкту нерухомості, є їх спільною сумісною власністю, а придбана земельна ділянка також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу.

Як вбачається з будівельного паспорта Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 22.06.2015, планувалося будівництво двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_7 . Замовником, відповідно до будівельного паспорту, є ОСОБА_1 .

Відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, що зареєстроване в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького 22.05.2019 , замовником нового будівництва сараю є ОСОБА_1 .. Генеральним підрядником, відповідно до цього повідомлення також є ОСОБА_1 .

Відповідно до будівельного паспорта про будівництво сараю від 11.05.2019 реєстраційний номер 19-1374, реєстраційний номер містобудівного кадастру 63, житловий будинок, що позначений цифрою № 2 на схемі забудови земельної ділянки позначений як вже існуючий, що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта.

Згідно з Декларацією від 18.09.2019 про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснюється на підставі будівельного паспорта на об`єкті виконані всі передбачені будівельним паспортом обсяги робіт із дотриманням відповідних державних будівельних норм, стандартів і правил. Обладнання встановлене згідно з актами про його прийняття після випробування у визначеному порядку. Заходи з охорони праці, забезпечення вибухобезпеки, пожежної безпеки, охорони навколишнього природного середовища і антисейсмічні заходи проведені в повному обсязі. На час інвентаризації нерухомого майна до будинку та до сараю вже було проведено електроенергію, що підтверджується технічним паспортом № НОМЕР_2 виготовленим 13.09.2019.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання будинку його особистою приватною власністю, суд першої інстанції послався на безпідставність доводів позивача, а саме на те, що спірний будинок будували його батьки.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно ч. 1 п.3 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Пунктом п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто та майно набуте за договором дарування.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час спільного проживання, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01.12.2008 прийнято на роботу на посаду бухгалтера в ПП «НІКОЛАС - К», де вона працювала до 09.11.2015 , а з грудня 2015 року офіційно працювала бухгалтером у ФОП « ОСОБА_1 », отримувала заробітну плату.

ОСОБА_8 , яка є матір?ю ОСОБА_2 - доглядала за дитиною сторін та офіційно перебувала у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується довідкою Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради № 427 від 13.07.2021.

Тому, посилання позивача, що відповідачка за весь час перебування у шлюбі не працювала є необґрунтованими і спростовуються зазначеними вище доказами.

Договір дарування укладений 24.04.2017 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє відповідач .

Зазначений договір укладений не на користь відповідача, а на користь дитини сторін.

Відповідно до п.2.1 вказаного договору право власності на відчужувану квартиру у обдарованої виникає з моменту прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання обдарованою примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Згідно з п.3.2 вищезазначеного договору, сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Дарувальники стверджують, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального.

Вказаний договір позивачем не оскаржувався та відсутні докази того, що даний договір був укладений шляхом обману будь якої сторони договору.

Також даний договір, не містить умов про уступлення кому-небудь права власності на земельну ділянку.

Допитані свідки у судових засіданнях суду першої інстанції, а саме батьки позивача підтвердили, що допомагали родині ОСОБА_1 ,оскільки мали не значні доходи, а усі вартісні покупки робили вони, а батькі відповідачки не допомагали.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допитані в судовому засіданні, пояснили, що будівництво здійснював ОСОБА_13 , йому допомагав батько також допомагали хлопці, Олену вони на будівництві не бачили, батьки ОСОБА_13 весь час щось робили. ОСОБА_11 пояснив також, що батько ОСОБА_13 привозив матеріали і розраховувався за певні роботи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином ,спірна земельна ділянка була придбана 30.04.2015, будівельні роботи щодо будівництва спірного будинку було розпочато 22.05.2019, замовником яких є ОСОБА_1 , 14.02.2020 шлюб між сторонами розірвано.

Тобто, об`єкт нерухомого майна (земельна ділянка) був придбаний в період шлюбу та розпочато будівництво будинку також в період шлюбу між сторонами, за спільні кошти сторін, а тому вони є об`єктами спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу між сторонами.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що фіскальні чеки та видаткові накладні, які позивач долучив до позовної заяви про придбання його батьками будівельних матеріалів не свідчать про те, що саме ці витрати були здійсненні на будівництво спірного будинку.

Тому, висновок суду першої інстанції про задоволення зустрічної позовної заяви про поділ спільного майна подружжя (сторін) є обґрунтованим і таким, що відповідає нормам матеріального права.

У відповідності до норм ч.1 ст. 372 ЦК України, ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Колегія суддів вважає за необхідне визнати, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про прийняття до спільного розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , разом із позовною заявою ОСОБА_1 , оскільки ці два позови взаємопов`язані, а їх спільний розгляд є доцільним.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскаржуване судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384,430 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді А.М. Головань

Л.М. Дьомич