Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2024 Справа №607/17023/23 Провадження №2/607/389/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивача, адвоката Мельника Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_2 , актовий запис № 749.

В цьому шлюбі в сторін народились діти: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 22 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 25 листопада 2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

05 листопада 2020 року у справі № 607/14645/20 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після припинення шлюбних відносин у 2020 року між колишнім подружжям не було досягнуто домовленості про місце проживання дітей. Діти переважно проживали разом із позивачем, ОСОБА_2 ніяких заперечень не висловлювала. Певний період часу діти також проживали з відповідачкою.

Незважаючи на це, колишня дружина без відома ОСОБА_1 29 вересня 2022 року здійснила реєстрацію дітей за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідачка також має додаткове місце проживання в Королівстві Данія. На початку повномасштабного вторгнення в Україну діти тимчасово їздили до матері за кордон, де певний час проживали з ОСОБА_2 .

На даний час діти проживають з позивачем за адресою АДРЕСА_2 . Відповідачка категорично із цим не погоджується і вимагає, щоб діти проживали разом з нею за місцем їх реєстрації. Також вона висловлює бажання щодо можливого виїзду дітей для проживання за кордоном у Королівстві Данія. Таким чином, у сторін виник спір щодо визначення місця проживання дітей.

Діти проживають зі ОСОБА_1 в квартирі, яка належить йому на праві власності, у якій є все необхідне для комфортного проживання неповнолітніх дітей. Позивач має регулярний дохід та можливість забезпечувати своїх дітей всім необхідним. Діти з першого класу навчаються в приватній школі - «ПРИВАТНИЙ ЗАКЛАД ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ «ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ЛІЦЕЙ ШКОЛА МАЙБУТНЬОГО». ОСОБА_1 самостійно повністю оплачує навчання обох дітей. Проживання дітей разом з матір`ю, переважно в Королівстві Данія негативно відобразиться на освітньому процесі і це буде суперечити інтересам дітей.

Позивач особисто ніколи не перешкоджав спілкуванню матері з дітьми і не має наміру робити це в майбутньому, він всіма можливими способами забезпечує спілкування дітей з відповідачкою, зокрема, телефонним та відеозв`язком, а також не перешкоджає тривалим зустрічам, спільному відпочинку тощо.

ОСОБА_1 вважає, що проживання дітей разом з батьком якнайкраще забезпечує права та інтереси дітей.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач проситьвизначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/7023/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

02 листопада 2023 року ухвалою суду матеріали цивільної справи № 607/17023/23 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Рекомендовано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

22 грудня 2023 року матеріали справи повернуто до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

22 січня 2024 року на адресу суду від представника відповідачки, адвоката Стецюка Ю. О., надійшли додаткові пояснення наступного змісту.

Дійсно, після припинення шлюбних відносин у 2020 року з позивачем, колишнім подружжям не досягнуто домовленості про місце проживання дітей. Такі домовленості існували, але вони постійно змінювалися, у зв`язку з їх недотриманням позивачем.

Місце проживання дітей зареєстроване за місцем проживання відповідачки: АДРЕСА_1 .

Відповідачка також має додаткове місце проживання в Королівстві Данія. У зв`язку із повномасштабною збройною агресією росії по відношенню до України, ОСОБА_2 змушена була задля своєї безпеки та безпеки дітей, забрати їх за кордон, де вони тимчасово проживали із матір`ю.

Дійсно, між колишнім подружжям існують деякі непорозуміння. Фактично дії позивача спрямовані на те, щоб відсторонити матір від виховання та участі у житті дітей.

Дочка ОСОБА_5 , після того, як почала проживати із батьком почала віддалятись від матері, між матір`ю та дочкою втрачається емоційний контакт. Батько свідомо намагається відгородити дітей від матері, що в майбутньому спричинить негативний вплив на їх психологічний розвиток.

Мати, в період, коли діти проживали та перебували з нею за кордоном надавала можливість бачитись та проводити час із батьком, не чинила перешкод щодо фізичного та психологічного контакту дітей з їх батьком.

Натомість, батько, дозволяє дітям робити усе, що діти забажають та не встановлює жодних обмежень. Купляє їм дорогі речі, іграшки тощо, крім того батько влаштував дітей у приватну прогресивну школу, навчання в якій коштує недешево, а за кордоном діти змогли б безкоштовно навчатись.

Мати, в той період, коли діти проживали із нею, займалась виховання та встановлювала обов`язки дітям щодо допомоги в прибиранні, навчання тощо.

Батько дітей використовує усі можливі спроби, щоб відсторонити та мінімізувати контакт дітей з матір`ю, тим самим порушуючи статтю 141 СК України, згідно якої мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Представник відповідачки просить взяти до уваги факт про неприпустимість з боку батька вчинення маніпуляцій з метою використання їх результатів при вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини, оскільки такі маніпуляції можуть призвести до розриву емоційного контакту, наявного між дитиною та матір`ю, та завдати невиправної шкоди психологічному здоров`ю самих дітей.

На думку ОСОБА_2 , враховуючи тривалу війну, яку розпочала російська федерація супроти України, постійне проживання дітей із матір`ю в Королівстві Данія буде відповідати інтересам дітей, та гарантуватиме безпеку їх життю та здоров`ю. Відповідачка вважає, оскільки їхня дочка ще надто маленька, то вона повинна проживати разом з матір`ю, де максимально комфортні умови для проживання.

Відповідачка має місце проживання в Данії, стабільний дохід, який забезпечить повноцінне життя та розвиток дітей в даній країні. Життя в Україні не є стабільним, кожного дня існує ракетна небезпека для громадян; може виникнути ситуація, коли позивач не в змозі буде піклуватися про дітей, утримувати їх, або ж захистити при загрозі їх життю та здоров`ю. В таких умовах, повноцінне життя дітей та їх розвиток - неможливі.

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

Отже, можна зробити висновок, що місце проживання дитини із матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дітей, враховуючи їх вік та подальший розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, в Королівстві Данія. Також сторона позивача просить суд врахувати думку органу опіки та піклування, який зробив висновок про недоцільність визначення місця проживання дітей разом із батьком.

В органі опіки та піклування інтереси довірителя ОСОБА_2 представляла ОСОБА_6 на підставі довіреності від 27 вересня 2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Костецьким Ю. Г. Про наявність такої довіреності представник відповідача довідався лише 17 січня 2024 року при ознайомленні із матеріалами справи № 607/17023/23. А тому, даний доказ має бути долучений судом до матеріалів справи для повного та всебічного її розгляду, доведення відповідачем своїх заперечень проти позову.

За вказаних обставин, адвокат Стецюк Ю. О. просив відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в справі № 607/17023/23 про визначення місця проживання дітей разом із батьком.

Протокольною ухвалою, без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 22 січня 2024 року, постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Мельник Ю. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у позові.

Представник відповідачки ОСОБА_2 , адвокат Стецюк Ю. О. в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, клопотав про слухання справи за відсутності відповідачки та її представника.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління сім'ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання також не з`явився, однак 22 грудня 2023 року скерував суду листа про розгляд справи без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. повністю підтримує висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дітей.

Ознайомившись із позовною заявою, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши додаткові пояснення сторони відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/14645/20 від 05 жовтня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 749.

Від даного шлюбу колишнє подружжя має двох дітей:

сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 22 грудня 2010 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 2919;

дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 25 листопада 2014 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 2887.

Місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_2 та спільних дітей сторін ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з 29 вересня 2022 року є адреса: АДРЕСА_1 , що вбачається із Витягів з реєстру територіальної громади № 2022/000691944, № 2022/000691834, № 2022/000691814 від 29 вересня 2022 року.

Водночас, фактичним місцем проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є адреса: АДРЕСА_2 , що слідує із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб, виданої 06 вересня 2023 року ОСББ «АКАДЕМІКА В. ГНАТЮКА,20». За цією адресою проживає також батько дітей ОСОБА_1 .

За змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226713392 від 03 жовтня 2020 року, квартира АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1729 від 20 грудня 2023 року «Про затвердження висновку щодо недоцільності визначення місця проживання дітей» затверджено висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цим висновком встановлено наступне: «…Батько дітей, ОСОБА_1 , на засіданні комісії повідомив про те, що бажає визначити місце проживання дітей разом із собою, оскільки фактично вони проживають разом, вихованням дітей займається він. Мати дітей ОСОБА_2 проживає за межами території України, в Данії.

27.11.2023 року працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого ОСОБА_1 проживає разом із дітьми в квартирі, яка складається з трьох кімнат загальною площею 150 м.кв., з усіма комунальними зручностями. Для дітей виділені окремі кімнати, в яких наявні ліжка для сну, робочі столи, іграшки, шкільне приладдя, одяг та взуття відповідного віку.

Відповідно до довідки № 90, виданої Приватним закладом загальної середньої освіти «Тернопільський ліцей «Школа майбутнього» від 24.11.2023 року ОСОБА_3 навчається у 8 класі. У зв`язку з тим, що мама дітей довший час знаходиться за кордоном, усіма питаннями, пов`язаними з навчанням, вихованням дітей займається батько.

Відповідно до довідки № 91, виданої Приватним закладом загальної середньої освіти «Тернопільський ліцей «Школа майбутнього» від 24.11.2023 року ОСОБА_4 навчається у 4 класі. У зв`язку з тим, що мама дітей довший час знаходиться за кордоном, усіма питаннями, пов`язаними з навчанням, вихованням дітей займається батько.

На засідання комісії з питань захисту прав дитини мати дітей, ОСОБА_2 , не з`явилась.

Представник матері, ОСОБА_6 , на засіданні комісії підтвердила той факт, що ОСОБА_2 проживає за кордоном, а також повідомила, що мати не заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом із батьком.

29.11.2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_7 та ОСОБА_5 повідомили, що вони проживають разом із батьком, надалі також бажають проживати разом із ним.

Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З матеріалів справи вбачається що сторони дійшли згоди про те, що діти мають проживати разом із батьком.

Враховуючи викладене, захищаючи інтереси дітей, керуючись ч.4, ч.5 ст.19, ст.ст.160, 161 Сімейного кодексу України, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки і піклування у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами вважає, що підстав для визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 немає».

Щодо копій документів на іноземній мові (а.с. 14-19), то суд зазначає, що згідно ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У свою чергу, із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16 травня 2013 року слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Всупереч наведених вимог, позивачем додані до позову копії документів на іноземній мові без будь-якого належно засвідченого перекладу на українську мову, що позбавляє суд можливості дослідити їх зміст безпосередньо у судовому засіданні та надати їм відповідну оцінку щодо їх достовірності, належності та допустимості.

За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального і процесуального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (статті 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) саме позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно частини першої та другої ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (ст. 141 СК України).

За змістом положень ч. 1 ст. 160 СК України та ч. 1 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Так, судом установлено, що у колишнього подружжя є двоє дітей: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане житло на праві власності належить позивачу. Зареєстрованим місцем проживанням відповідачки та спільних дітей сторін є інша адреса: АДРЕСА_1 .

Із висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності визначення місця проживання дітей

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що на засіданні була присутня представник відповідачки ОСОБА_6 , яка підтвердила той факт, що ОСОБА_2 проживає за кордоном, а також повідомила, що мати не заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом із батьком. Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на засіданні комісії також повідомили, що вони проживають разом із батьком, надалі також бажають проживати разом із ним. Тож орган опіки та піклування дійшов до висновку, що сторони дійшли згоди про те, що діти мають проживати разом із батьком. А відтак, у зв`язку із відсутністю предмета спору між сторонами вважав, що підстав для визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 немає.

Основним доводом у судовому засіданні про існуючий «реальний» спір між сторонами щодо визначення місця проживання дітей було те, що матір без згоди батька змінила місце реєстрації дітей колишнього подружжя. Разом з тим, в ході розгляду справи суд встановив, що з часу реєстрації дітей за адресою: АДРЕСА_1 , що мало місце 29 вересня 2022 року позивачкою не вчинялося жодних дій щодо зміни місця проживання дочки та сина сторін. Перебування дітей за кордоном, де ОСОБА_2 має роботу та право на проживання не є спробою змінити їх місце проживання, а правом матері брати рівну участь у вихованні своїх дітей, турбуватися про їх здоров`я, розвиток, дозвілля. Діти мають необмежене право безперешкодно бачитися з обома батьками незалежно від їх місця проживання, зареєстрованого чи фактичного.

Доводи сторони відповідача, викладені в додаткових поясненнях, без обґрунтувань їх доказами суд вважає роздумами представника відповідачки про можливий спір між сторонами на майбутнє, який ще не виник і відповідно не може вирішуватись судом. Необізнаність адвоката Стецюка Ю. О. із довіреністю від 22 вересня 2022 року, копія якої ним долучена до справи, не скасовує чинності цього документу та обсягу повноважень представників, які визначені його змістом.

Попередньо позивач не звертався до органу опіки та піклування за вирішенням питання про визначення місця проживання їх спільних з відповідачкою дітей. Натомість звернувся до суду з позовом, де предметом є такі вимоги.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені судом обставини, зміст норм процесуального закону, позивач ОСОБА_1 повинен довести, що між сторонами дійсно існує спір щодо визначення місця проживання їх спільних дітей, що цей спір реальний, визначення місця проживання дітей з батьком відповідає якнайкращим їх інтересам.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, необхідно виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Також беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.

Тобто, суд насамперед має виходити з інтересів самих дітей, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на засіданні комісії органу опіки та піклування повідомили, що вони проживають разом із батьком, надалі також бажають проживати разом із ним. Діти сторін прихильно ставляться до своїх батьків, повинні спілкуватися та бачитися з ними рівноцінно обов`язку останніх бути присутніми у житті дітей незалежно від їх місця проживання чи перебування.

Висновок органу опіки та піклування ґрунтується на тому, що спору між сторонами немає, а отже немає підстав для визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зауважує, що будь-яких інших достатніх, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про наявність незгоди відповідачки з тим, щоб діти сторін проживали з позивачем за місцем його проживання, ОСОБА_1 суду не надано.

Отож, доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей в судовому порядку буде виключно в їх інтересах чи призведе до поліпшення прав та інтересів спільних дочки та сина сторін, суду не надано, як не надано і доказів, що в розумінні змісту положень ч. 1 ст. 160 СК України та ч. 1 ст. 161 СК України саме з вини відповідачки мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти.

Відтак, суд оцінивши пояснення представників сторін, позицію органу опіки та піклування про те, що між сторонами відсутній спір, а також те, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проживали і продовжують проживати разом з батьком і в них немає інтересу на зміну місця їх проживання, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили на необхідність визначення місця проживання спільних дітей сторін саме з ним, що свідчить про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

При ухваленні рішення в цій справі суд врахував висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 21 травня 2020 року у справі № 587/2134/17, від 27 січня 2021 року у справі №727/3856/18, від 26 січня 2023 року у справі № 164/812/21.

У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В АЛ И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, адреса місцезнаходження: бульв. Шевченка, буд. 1, м. Тернопіль, 46001.

Повний текст рішення суду складено 04 березня 2024 року.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.