РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1345/23

провадження у справі № 2/0285/72/24

11 січня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……………..…Літвин О. О.,

секретаря………….......................Клечковської М. М.,

за участю:

позивачки...................................... ОСОБА_1 ,

представника відповідача............ Пелешок І. В. ,

представника третьої особи.........Федорова В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Звягельської міської ради Житомирської області

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

ОСОБА_3

про встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточненням позовних вимог, прийнятих судом 31.10.2023 /а.с.63-66/, просить встановити факт батьківства померлого ОСОБА_4 відносно неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги обґрунтовує тим, що з 2008 по 2014 роки із ОСОБА_4 перебувала у цивільному шлюбі, під час якого у них народилась донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька якої записані з її слів. За життя чоловіка вони не встигли подати заяву про визнання ОСОБА_4 батьком дитини, яку із самого народження він визнавав рідною, піклувався про неї.

Встановлення факту батьківства необхідне для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою суду від 27.06.2023 до у часті в розгляді справи залучено ІІІ особу ОСОБА_7 , матір померлого ОСОБА_4 /а.с.55/

В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що метою позову також є отримання її дитиною статусу дитини сироти для отримання в майбутньому пільг. З померлим разом проживали з 2007 по 2017 роки, спершу жили на орендованій квартирі разом з її матір`ю, а потім з 2011 року переїхали до ОСОБА_4 , де жили з його матір`ю. Відповідачем вказана міська рада, так як саме так зазначив адвокат, складаючи їй позовну заяву. Матір померлого відповідачем не вказувала, оскільки вона перебуває тривалий час за кордоном.

За життя ОСОБА_4 визнавав ОСОБА_8 своєю донькою, однак вона не хотіла, щоб він був записаний у її свідоцтві батьком та мав відносно неї будь-які права, оскільки вже з 2014 року знала, що не будуть разом жити, були коханцями.

Представник відповідача не визнала уточнений позов, зазначила, що міська рада є неналежним відповідачем у даному спорі, жодних прав позивача не порушено. Окрім того, доказів на підтвердження своїх доводів, позивачем не надано.

Представник третьої особи, адвокат Федоров В. В., заперечив проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, оскільки надані позивачем докази не підтверджують факт її спільного постійного проживання з ОСОБА_4 , утримання та виховання доньки ОСОБА_9 , не свідчать про те, що він є її біологічним батьком та про визнання ним за свого життя факту батьківства щодо дитини позивача.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд приходить наступного висновку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новоград-Волинський Житомирської області у заявниці народилась донька ОСОБА_10 . Відповідно до даних у свідоцтві про народження дитини матір`ю дівчинки вказана ОСОБА_1 ,а батьком - ОСОБА_11 . Запис про батька дитини вчинений за вказівкою матері на підставі ст.135 СК України. У зазначеній нормі встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільно заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Ірпіньпомер ОСОБА_4 у віці 41рік, після смерті якого відкрилась спадщина. Відомостей щодо того, хто організував та провів його похорони, матеріали справи не містять. Як слідує з пояснень позивача, документи на належну ОСОБА_4 квартиру та свідоцтво про його смерть, які вона долучила до даного позову, їй надав приватний нотаріус Лавренюк Т. Г. Остання при зверненні до неї позивача, як представника неповнолітньої доньки, із заявою про оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 надала роз`яснення від 08.09.2022, з якого слідує, що позивачу рекомендованого звернутись до суду для встановлення факту батьківства, оскільки неможливо встановити родинні стосунки, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 .

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є його мати ОСОБА_3 , ІІІ особа в даній справі, яка спадщину після смерті сина фактично прийняла.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала необхідність визнання батьківства ОСОБА_4 відносно її доньки необхідністю прийняття спадщини, яка відкрилась після його смерті.

При вирішенні справи по суті суд керується наступними нормами права.

Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Встановлення факту батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для цього правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - це кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану.

Одним із доказів про наявність кровного споріднення між ймовірними батьками та дитиною є експертиза ДНК, яка на основі вивчення набору хромосом батьків і дитини може підтвердити походження дитини від конкретних батька та/або матері. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Таким чином, саме експертний висновок має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України), який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як на підставу свого позову, ОСОБА_1 посилалася на визнання померлим батьківства стосовно дитини ОСОБА_9 , що підтвердив її свідок ОСОБА_12 , допитаний судом. Зокрема, він зазначив, що був другом померлого, який проживав з позивачем в цивільному шлюбі, починаючи з 2007 року та ще декілька років після народження доньки, яку він визнавав, як рідну.

Водночас, суд зазначає, що пояснення свідка у цьому випадку не є належним доказом факту батьківства померлого, оскільки являє собою суб`єктивну оцінку особистих стосунків позивача з померлим, а його твердження про ступінь близькості таких стосунків та походження дитини ґрунтуються на розповідях самої ОСОБА_1 . Сам факт підтримання позивачем з померлим особистих стосунків протягом 6 років, про які вона зазначала у своєму позові, не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 звертався до органів РАЦС для реєстрації народження ОСОБА_9 , за життя визнавав факт свого батьківства, забирав її з пологового будинку, отримував свідоцтво про її народження, матеріали справи не містять та ні позивачем, ні її представником на попередніх засіданнях не надано.

Так само не надано суду доказів, що позивач проживала разом із ОСОБА_4 за його життя однією сім`єю, разом вели господарство, спільно утримували та виховували доньку суду. Сама позивач з моменту народження своєї дитини і до смерті ОСОБА_4 жодних передбачених законом дій, пов`язаних із встановленням батьківства ОСОБА_4 відносно своєї дитини, не вчиняла, отримуючи передбачені соціальні пільги від держави та виплати, як одинока мати.

Отже, суд приходить до висновку, що для встановлення факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Як вбачається жодного експертного доказу народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від померлого ОСОБА_4 матеріали цієї справи не містять.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. В підготовчому судовому засіданні від 31.10.2023 представник позивача - адвокат Прохорчук В. М., який готував позов та приймав участь у даній справі, на роз`яснення головуючою права на призначення експертизи ДНК від неї відмовився та зазначив, що доказами є пояснення самої ОСОБА_1 та її свідків /а.с.66/. При цьому пояснив, що клопотання про експертизу буде заявлено у разі необхідності. Обов`язок сторони подавати докази, зокрема заявляти клопотання про проведення експертизи, на підтвердження своїх вимог саме в підготовчому судовому засіданні адвокату позивача неодноразово роз`яснювалось, однак він таким правом не скористався.

Під час вже судового розгляду, після закриття підготовчого провадження, 11.01.2024 позивачем було подано клопотання про призначення судово-біологічної генетичної експертизи для вирішення спорідненості неповнолітньої ОСОБА_9 та її бабусі ОСОБА_13 , ІІІ особи, датоване 2024 роком. Однак, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, враховуючи вимоги ст.44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, при вирішенні поданого клопотання було відмовлено в його задоволенні, у зв`язку із пропуском строку його подачі без поважних причин.

Доводи ОСОБА_1 про те, що свідок підтвердив той факт, що померлий є біологічним батьком її доньки, не містять достовірного підтвердження визнання ОСОБА_14 себе батьком ОСОБА_9 . Окрім того, він є заінтересованою особою, тому його покази не є об`єктивними.

Відтак, резюмуючи викладене, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення їїпозову.

Слід зазначити, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем, і не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У цій справі позивач пред`явила позов до Звягельської міської ради Житомирської області, клопотань про заміну цього відповідача належним ні сама ОСОБА_1 , ні її адвокат на попередніх засіданнях не заявляли, при тому, що позовні вимоги уточнювались. Резюмуючи, зазначене також є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову, як такого, що пред`явлений до не належного відповідача.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Звягельської міської ради Житомирської області про встановлення факту батьківства.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 19.01.2024.

Головуюча суддя О. О. Літвин