Справа № 473/3788/23
РІШЕННЯ

іменем України

"14" березня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Ротар М.М.

з участю секретаря Ніколаєнко Г.О.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Рибакової Л.А., представника відповідача - адвоката Лукіянчина І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Орган опіки та піклування Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визначення місця проживання дитини,

встановив

21 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним.

В обґрунтування позову вказав, що з 10 листопада 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який на даний час розірвано за рішенням суду.

Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На сьогоднішній день відповідачка ОСОБА_2 проживає за межами України. Однак їх син ОСОБА_3 виявив бажання проживати разом з батьком та серпня 2022 року дитина проживає разом з ним у с. Зоря Вознесенського району Миколаївської області.

Позивач зазначив, що як батько сина усвідомлює загальну відповідальність за виховання та піклування про дитину, а саме створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження духовного і розумового розвитку, підтримання його фізичного та психічного здоров`я. Проживання дитини із батьком відповідає його інтересам, оскільки він має можливість забезпечити належні умови проживання та фактично займається його вихованням.

З огляду на вказане, позивач, вважає за доцільне визначити місце проживання сина ОСОБА_3 разом із ним.

Ухвалою суду від 25 липня 2023 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25 липня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Ухвалою суду від 23 серпня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.

Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Рибакова Л.А. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково зазначили, що дійсно дитина на сьогоднішній день проживає з батьком, однак виникають багато питань, які батько позбавлений можливості вирішувати без згоди відповідачки, тому він змушений звернутися до суду для захисту прав дитини та позов поданий виключно в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_4 .

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Лукіянчин І.П. заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що дитина проживає разом з батьком, за віком дитина, відповідно до вимог сімейного кодексу, сама визнає місце проживання, при цьому мати жодним чином не перешкоджає сину проживати разом з батьком.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника при цьому надали висновок, в якому зазначили, що проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_1 відповідає його інтересам та буде доцільним.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, думку дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом об`єктивно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 10 листопада 2007 року. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2016 року шлюб між ними розірвано.

Від спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження дитини.

На даний час позивач з сином проживають окремо від відповідачки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 з початку повномасштабного вторгнення на територію України проживає в Німечинні.

В судовому засідання сторонами дані факти не оспорюються.

Дитина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , допитаний в судовому засіданні, вказав, що хоче проживати з батьком та на даний час проживає з ним. Його мати, ОСОБА_2 , проживає в Німеччині та не заперечує проти його проживання з батьком.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом встановлено, що позивач наполягає на визначенні місця проживання сина разом з ним, вказуючи, що відповідачка заперечує проти цього. Мирним шляхом між сторонами не визначено місце проживання дитини, виникають неодноразові непорозуміння та конфлікти, що негативно впливає на моральний та психологічний стан дитини. Вказане називає підставою звернення до суду із позовом до суду.

Судом встановлено, що відповідачка фактично проживає окремо від позивача та сина та не заперечує щодо проживання дитини спільно із позивачем.

Враховуючи вказані норми закону, а також те, що ОСОБА_5 досяг 15 річного віку і вправі вільно обирати собі місце проживання, суд зауважує, що чинними законодавством не передбачено можливості визначення місця проживання дитини віком 15 років з одним із батьків, тому позов про визначення місця проживання сина разом із батьком не підлягає задоволенню.

Посилання позивача на існування спору щодо визначення місця проживання дитини не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки такі не доведені ні матеріалами справи ні в ході судового розгляду.

Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання з батьком суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 160, 161 СК України та ст. 10, 13,81, 258, 259, 263, 264, 265, 293, 315, 316 ЦПК України, суд

ухвалив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Орган опіки та піклування Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визначення місця проживання дитини,

- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Ротар