Дата документу 22.01.2024
Справа № 334/4939/23
Провадження № 2/334/146/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря - Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2023 до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 26.12.2019 року між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 підписано заяву-договір №0047977 про надання банківської послуги (платіжна карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Як вбачається з заяви-договору №0047977 від 26.12.2019 року, відповідач підписанням заяви-договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептувала укладання договору про комплексне обслуговування фізичних осіб акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєдналась до умов договору. З умовами договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору.

За умовами заяви відповідачеві було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 50505,05 гривень, строк дії кредиту 12 місяців, процентна ставка 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 1% від суми наданого кредиту.

29.07.2021 між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги №29072021/1, відповідно до якого первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними у Додатку №1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржником.

Згідно з Додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС «БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором №0047977 від 26.12.2019 у розмірі 92250,92 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 46657,58 гривень; заборгованість за процентами - 12755,09 гривень; заборгованість за комісією - 32828,25 гривень; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 10,00 гривень.

На дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані не повернув, та інші платежі передбачені умовами Договору не сплатив.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем також, нараховані в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України: 3% річних за користування грошовими коштами за період з 29.07.2021 по 23.02.2022 у розмірі 1592,28 гривень; інфляційні втрати за період з 29.07.2021 по 23.02.2022 у розмірі 5863,90 гривень.

Таким чином, загальна сума заборгованості станом на 12.06.2023 становить - 99707,01 гривень.

29.07.2021 від ТОВ «ФК «Паріс» на iм`я ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання №90/5-2, однак відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернув, проценти за користування кредитними коштами та iншi платежi передбачені умовами договору не сплатив.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» заборгованість за заявою-договором №0047977 від 26.12.2019 у загальному розмірі 99707,01 гривень та судові витрати.

Ухвалою судді №334/4939/23 від 22.06.2023 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.10.2023 від представника відповідача - адвоката Дьякової Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволені позовних вимог з огляду на те, що згідно поданого позивачем договору кредиту, кінцевим терміном повернення кредиту є 25.12.2020, позивач до суду з позовними вимогами звернувся тільки 21.06.2023, тобто після спливу трирічного строку, а відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском строку позовної давності. У зв`язку з чим, просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності до даного спору, про що подала відповідну заяву.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» у своїй позовній заяві просить суд слухати справу за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач та його преставник - адвокат Дьякова Т.В. в судове засідання не з`явилися, представник подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою після спливу строку позовної давності. Також, окремо подала заяву про застосування строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статтей 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 26 грудня 2019 між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 підписано заяву-договір №0047977 про надання банківської послуги (платіжна карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Сторони погодили тип кредиту - споживчий кредит, суму кредиту -50505,05 гривень, строк дії кредиту 12 місяців, процентна ставка 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 1% від суми наданого кредиту.

У заяві-договорі №0047977 від 26.12.2019 відповідач підтвердив, що підписанням цієї заяви-договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до умов Публічної пропозиції АТ «РВС банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладення договору, який розміщений на сайті Банку і беззастережно приєднався до умов договору. З умовами договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати всі зміни, які будуть вноситись до Договору.

З даної заяви-договору вбачається, що ОСОБА_1 отримав свій примірник договору та ознайомлений з публічною пропозицією АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Також сторони підписали графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг).

Факт отримання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором підтверджується копіями меморіальних ордерів №11040 та №11041 від 26.12.2019.

Судом також встановлено, що 29.07.2021 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» був укладений договір про відступлення права вимоги №29072021/1, згідно з яким новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в додатку №1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами при внесенні змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками.

Факт передачі права вимоги за кредитними договорами підтверджується Актом прийому-пере29.07.2021.

Згідно додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-договором №0047977 від 26.12.2019.

29.07.2021 ТОВ «ФК «Паріс» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання за вих. № 90/5-2, в якій зазначило про необхідність сплатити протягом 30 календарних днів з дня отримання вказаної вимоги заборгованість за кредитним договором у розмірі 92250,92 гривень.

Станом на 29.07.2021 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №0047977 від 26.12.2019 становить 92250,92 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 46657,58 гривень; заборгованість за процентами - 12755,09 гривень; заборгованість за комісією - 32828,25 гривень; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 10,00 гривень.

Також, нараховані в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України: 3% річних за користування грошовими коштами за період з 29.07.2021 по 23.02.2022 у розмірі 1592,28 гривень; інфляційні втрати за період з 29.07.2021 по 23.02.2022 у розмірі 5863,90 гривень.

Загальна сума заборгованості станом на 12.06.2023 становить - 99707,01 гривень.

Оскільки відповідач у добровільному порядку вказану заборгованість не сплачує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частини 1, 2 статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Тлумачення частини 1 статі 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); б) дарування (ч.2 ст. 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Частина 1 статті 516 ЦК України передбачає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

А тому, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Паріс» набуло права та обов`язки відносно ОСОБА_1 з підстав, передбачених ст.512 ЦК України, а саме внаслідок передання первісним кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. ч. 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ «РВС БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із астиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам чинного на той час законодавства та вільному волевиявленню сторін, під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 був ознайомлений з його умовами, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору і виконував його умови, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків.

Також даному випадку стороною позивача доведена, за допомогою надання первинних бухгалтерських документів, факт отримання відповідачем грошових коштів на виконання означеного договору.

Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента.

Згідно з частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак відповідач не спростовувала обставини отримання кредитних коштів, та одночасно з цим суду не надала доказів повернення таких грошових коштів а ні первісному кредитору а ні позивачу. Також відповідачем не оспорювався і розрахунок заборгованості за означеним кредитним договором.

Разом з тим, представник відповідача у відзиві на позов заявляє про застосування строку позовної давності .

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями: 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12.03.2020 року до 22.05.2020 на всій території України карантин. Карантин неодноразово продовжено та діяв до 30.06.2023.

Враховуючи, що згідно наданого розрахунку заборгованості позивача, датою виникнення прострочки платежу є 28.01.2020, період за який нараховується пеня є 29.07.2021 по 23.02.2022, тобто момент виникнення у позивача права на пред`явлення позову, з метою реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, припадає на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому строки, визначені 258 ЦК УКраїни, продовжуються на строк дії такого карантину.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Паріс» звернулось з позовом до ОСОБА_1 в межах строку позовної давності.

Таким чином, зваживши у сукупності надані ТОВ «ФК «Паріс» докази по справі, суд погоджується з розрахунками виконаними та наданими позивачем, оскільки вони проведені на підставі умов зазначених в заяві-договорі №0047977 від 26.12.2019 та додатків до неї, які підписані відповідачем, та приходить до висновку, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість яка становить 99707,01 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 46657,58 гривень; заборгованість за процентами - 12755,09 гривень; заборгованість за комісією - 32828,25 гривень; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 10,00 гривень, а також, нараховані в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України: 3% річних за користування грошовими коштами за період з 29.07.2021 по 23.02.2022 у розмірі 1592,28 гривень; інфляційні втрати за період з 29.07.2021 по 23.02.2022 у розмірі 5863,90 гривень.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривень.

Керуючись статтями: , 5, 12, 13, 76-81 89, 141, 258, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

позовнну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ффнансова компанія «Паріс» заборгованості за заявою-договором №0047977 від 29.12.2019 у загальному розмірі 99707 (дев`яносто дев`ять тисяч сімсот сім) гривень 01 копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ффнансова компанія «Паріс» судовий збір у розмірі 2684,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», ідентифікаційний код юридичної особи 38962392, адреса: м.Київ, вулиця Велика Васильківська, буд. 77А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Ісаков Д.О.