КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 2-8721/2009 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5148/2024Головуючий у суді першої інстанції - Кошель Б.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Карасьовим Олексієм Сергійовичем, на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2023 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гулика Андрія Юрійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Гулика А.Ю., заінтересована особа: ОСОБА_2 , у якій просив:

визнати розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 27.10.2023 незаконним та скасувати його;

визнати постанову про накладення арешту коштів боржника від 31.10.2023 незаконною та скасувати її.

Свою скаргу обґрунтовував тим, що у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) знаходиться на виконанні виконавчий лист (дублікат від 21.07.2023) виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 02.12.2009 у справі № 2-8721/2009. Виконання даного виконавчого документа провадиться в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 державним виконавцем Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) - Гуликом А.Ю. Зміст виконавчого документа стосується питання стягнення аліментів на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.10.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

Під час виконання даного виконавчого документа виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати платежів від 27.10.2023 № 129187, який не було вручено скаржнику, проте про який він дізнався через Автоматизовану систему виконавчих проваджень, в якій розрахунок опублікований лише 31.10.2023.

Внаслідок здійснення даного розрахунку, 31.10.2023 було винесено постанову про накладення арешту коштів боржника, яка, також, на адресу скаржника не надсилалася, проте про яку він дізнався через Автоматизовану систему виконавчих проваджень, в якій розрахунок опублікований лише 31.10.2023.

Із діями виконавця по винесенню розрахунку та постанови не погоджується, вважає їх неправомірними. Скаржник зазначає, що із розрахунку вбачається, що він охоплює період січень-вересень 2023 року та в його основу покладено середня заробітна плата працівника для відповідної місцевості. Однак, жодних документів, які б свідчили, що дійсно розмір заробітної плати працівника для Київської області у період січень-вересень 2023 року складає 12 743,00 грн. не має та сума доходу, який покладено в основу для розрахунку аліментів повинна вираховуватися із тієї суми, що залишається після утримання податків та зборів.

Звертав увагу на те, що виконавцем не враховано, що незважаючи на той факт, що боржник офіційно не працює, він все одно отримує відповідні доходи та виконавець робив відповідні запити до банківських установ, відповідно до яких міг би отримати інформацію, щодо доходів скаржника. Відповідно до довідки Universal Bank (Monobank) про рух коштів по картці від 01.11.2023 Клієнт - ОСОБА_1 вбачається, що за період з січня 2023 по вересень 2023 року його дохід склав 98 437,35 грн та в середньому його дохід без врахування необхідності сплати податків та зборів протягом січня-вересня 2023 року складав до 10 937,48 грн (98 437,35 грн / 9 місяців), а із врахуванням податків та зборів 8 804,68 грн (10 937,48 - (1 968,74 грн+164,06 грн).

Скаржник вказував, що постанова про накладення арешту коштів боржника від 31.10.2023 була винесена на підставі складеного розрахунку і відповідно арешт накладений на суму у розмірі 17 299,55 грн, що не відповідає дійсності.

Крім того, зважаючи на факт внесення скаржником грошових сум по сплаті аліментів навіть без відкриття виконавчого провадження, відсутня загроза щодо невиконання рішення суду, а тому й відсутні правові підстави для накладення арешту на грошові кошти скаржника (а.с. 1-4).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2023 скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Гулик А.Ю., заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , залишено без задоволення (а.с. 79-84).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі. Вказує, що заборгованість визначена виконавцем на підставі припущення, оскільки відповідно до даних Державної служби статистики, розмір середньої заробітної плати було опубліковано станом на 2021 рік, а не на 2023 рік.

Звертає увагу на ту обставину, що під час розгляду поданої скарги, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що скаржник отримував дохід, що вбачається з руху грошових коштів по банківській картці, і який можна було взяти до уваги під час розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Окрім зазначеного, суд першої інстанції помилково узяв до уваги постанову Верховного Суду у справі № 759/1727/16, оскільки обставини даної справи та справи, яка переглядалась судом касаційної інстанції не є тотожними (а.с. 100-104).

06.02.2024 Білоцерківським ВДВС у Білоцерківському районі Київської області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ВДВС погоджувалось із висновками суду першої інстанції, які є законними та обґрунтованими, тому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін (а.с. 141-144).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Карасьов О.С. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у Білоцерківському ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-8721/2009 виданий 02.12.2009 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.10.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

08.08.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

27.10.2023 до відділу надійшла заява за вх. № 43974 від 27.10.2023 від ОСОБА_2 про долучення до матеріалів виконавчого провадження історії по її особистому рахунку з надходженням коштів по аліментах від ОСОБА_1 відкритому в AT «Райффайзен Банк» за період з 01.01.2023 по 22.10.2023 та перерахунку заборгованості за період з 01.01.2023 з врахуванням платежів, які надійшли на її користь від скаржника, а саме: січень 2023 року - 1 300,00 грн; лютий 2023 року - 1 300,00 грн; березень 2023 року - 1 300,00 грн; квітень 2023 року -1 200,00 грн.; травень 2023 року - 1 420,00 грн; червень 2023 року - 519,20 грн.; липень 2023 року - 1 417,00 грн; серпень 2023 року - 1 500,00 грн; вересень 2023 року - 1 416,00 грн.

Державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості від 27.10.2023 № 129187, з якого вбачається, що заборгованість станом на 31.09.2023 становить 17 299,55 грн, однак скаржник вважає, що даний розрахунок суперечить нормам чинного законодавства.

Державним виконавцем, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, заборгованість було нараховано по середньомісячній заробітній платі штатних працівників по районах, розмір якої, згідно інформації отриманої на сайті Державної служби статистики http://kvivobl.ukrstat.gov.ua/p.php3?c=1507&lang:=l станом на момент здійснення розрахунку заборгованості по Білоцерківському районі, становить 12 743,00 грн. Оскільки остання оприлюднена інформація щодо середньої заробітної плати працівників для даної місцевості за грудень 2021 року, яка з того моменту не змінювалась, державними виконавцями заборгованість по аліментах, присуджених у частці від заробітку (доходу), починаючи з грудня 2021 року нараховується із останнього відомого розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

31.10.2023 державним виконавцем відповідно до вимог абзацу 2 пункту 2, XI розділу Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження» внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників та державним виконавцем відповідно до вимог ч. 2 ст. 71, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України).

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 оскаржує дії старшого державного виконавця щодо розрахунку заборгованості за аліментами, зробленого без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець діяв відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», права заявника діями державного виконавця не порушено, отже, немає підстав для задоволення скарги.

Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18), відступаючи від висновку, викладеного у постанові від 07.05.2018 у справі № 640/537/14-ц (провадження № 61-15685св18), зробив висновок про те, що ст. 81 СК України та ч. 3 ст. 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому, Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 (далі - Перелік № 146), до поняття «заробіток» включає також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, відповідно до пункту 13 Переліку № 146 утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку № 146.

Разом з тим, наведений висновок щодо Переліку № 146 стосується випадків, коли особа працює та отримує реальний заробіток як дохід, з якого й розраховується розмір аліментів або заборгованості».

Проте, у даній справі спір виник з приводу розрахунку заборгованості за аліментами платника аліментів, який у період виникнення заборгованості не працював та реальних доходів (реального заробітку) не отримував.

Згідно з ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто, у ч. 2 ст. 195 СК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування ч. 2 ст. 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5 (далі - Інструкція № 5).

Інструкція № 5 містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція № 5 не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексу України визначає, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до ст. 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Проте, середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто, середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування.

Також, варто звернути увагу на те, що за змістом пункту 4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5,), розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Тобто, довідка про інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості є самостійним документом, який береться до уваги при розрахунку заборгованості.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 759/1727/16 (провадження № 61-15882св20), від 02.10.2023 у справі № 333/5449/22 (провадження № 61-5528св23).

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутня інформація щодо офіційного працевлаштування скаржника та, як наслідок, довідки про отриманий дохід, а також, відсутня інформація щодо того чи є ОСОБА_1 ФОП, і який у нього був дохід у визначений період, тому державний виконавець правомірно здійснив розрахунок, виходячи із середньої заробітної плати для відповідної місцевості на час виникнення заборгованості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Отже, оскільки державним виконавцем було встановлено заборгованість зі сплати аліментів, тому ним обґрунтовано було винесено постанову про накладення арешту коштів боржника (а.с. 70).

Твердження апелянта про те, що суд не взяв до уваги дохід, який вбачається з виписки руху грошових коштів по банківській картці, є помилковим з огляду на те, що 98 437,35 грн, які заявник вважає доходом, зазначені у виписці як «Сума зарахувань за період». При цьому, представник заявника Карасьов О.С. у судовому засіданні не зміг пояснити, з наданням відповідних доказів, про джерело походження цих коштів, їх статус, а також чи були сплачені заявником податки з цих коштів, якщо він вважає їх своїм доходом.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Карасьовим Олексієм Сергійовичем,залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11 березня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома