Справа № 206/4800/23
Провадження № 2/206/137/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря судового засідання Лукінова Б.В.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати та інших виплат по дату поновлення дії трудового договору, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Кириченко Р.Ю. звернувся з позовом в інтересах позивача до відповідача про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати та інших виплат по дату поновлення дії трудового договору.

Позов обґрунтовано наступними обставинами, а саме, що ОСОБА_4 (Позивач) перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Українська залізниця» (Відповідач).

24 лютого 2022 вступив у силу Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» N?64/2022. У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України постановив, ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

30.08.2023 на адвокатський запит від 11.08.2023 (вихідний №2319) надано відповідь АТ «Українська залізниця» у якій зазначається, що наказом АТ «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос з Лободою призупинено дію трудового договору з 03 червня 2022 року. Проте, уповноважені особи відповідача позивача не повідомляли про призупинення трудового договору. Вимоги про надання належним чином завіреної копії документу підтверджуючого інформацію призупинення або припинення трудових правовідносин. Вищенаведена вимога була проігнорована з боку відповідача.

04 травня 2022 року Акціонерним товариством «Українська Залізниця» прийнято наказ №483/ос у якому зазначається, що у зв?язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв?язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами) воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, наказали: припинити простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу; призупинити дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні; призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин; відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, у порядку та строки, передбачені чинним законодавством України.

Позивач працює у АТ «Українська залізниця», а саме у Департаменті внутрішнього аудиту та контролю на посаді «Головний Фахівець».

Згідно з Витягом з додатку до наказу АТ «Українська залізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року, позивачу призупинили трудовий договір з 03 червня 2022 року.

Позивач вважає, що у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Проте, у відповідача не існувало передбачених ст. 13 вказаного Закону підстав для тимчасового призупинення дії трудового договору, а саме неможливість надати позивачу роботу на підприємстві. Крім того, позивача не було повідомлено про переведення на простій та призупинення трудового договору. Про Наказ № 483/ос від 04 травня 2022 позивачу стало відомо у день його отримання, а саме 30.08.2023 на офіційну юридичну адресу Адвокатського бюро «Кириченка».

Разом з тим, робоче місце позивача розташовано в місті Дніпро, де активні бойові дії не велися та не ведуться, вказана область не перебуває під окупацією та позивач робив все можливе для поновлення дії трудового договору.

Отже, на час видання оспорюваного наказу, не існували обставини, які б виключали можливість обох сторін трудових відносин, якими є позивач і відповідач, виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Зазначені в наказі № 483/ос підстави призупинення є загальними, та не конкретизують підстав призупинення трудового договору щодо працівників Департаменту внутрішнього аудиту.

Згідно з розрахунком заробітної плати за грудень 2021 року, позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 23 466 грн. 66 коп. за відпрацьовані 22 робочих дні. Згідно з розрахунком заробітної плати за січень 2022 року, позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 17 805 грн. 94 коп. за відпрацьовані 19 робочих днів. Останні місяці позивач отримав заробітну плату у розмірі 23 466 грн. 66 коп. + 17 805 грн. 94 коп. = 41 272 грн. 60 коп. за 41 робочий день. 41 272,60/41 (відпрацьовані дні) = 1 006,64 за один робочий день. Позивач повинен був відпрацювати (334 робочі дні): - 20 робочих днів у червні місяці 2022 року; - 21 робочий день у липні місяці 2022 року; - 23 робочі дні у серпні місяці 2022 року; - 22 робочі дні у вересні місяці 2022 року; - 21 робочий день у жовтні місяці 2022 року; - 22 робочі дні у листопаді місяці 2022 року; - 22 робочі дні у грудні місяці 2022 року; - 22 робочі дні у січні місяці 2023 року; - 20 робочих днів у лютому 2023 року; - 23 робочі дні у березні місяці 2023 року; - 20 робочих днів у квітні місяці 2023 року; - 3 робочих днів у травні місяці 2023 року; - 22 робочі дні у червні місяці 2023 року; - 21 робочий день у липні місяці 2023 року; - 23 робочих днів у серпні місяці 2023 року; - 9 робочих днів у вересні місяці 2023 року (по день подання позовної заяви до суду). Тобто, позивач недоотримав від відповідача заробітну плату за невідпрацьованих 334 робочих дня. Тобто, позивач недоотримав від відповідача 1 006 грн. 64 коп. *334 робочі дні = 336 220 грн. 69 коп.

Враховуючи викладене, просив визнати незаконним та скасувати Наказ та Додаток до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос в частині, що стосується ОСОБА_4 . Поновити дію Трудового договору з працівником Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_4 . Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 належну суму заробітної плати та інших виплат за період дії Наказу та Додатку до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос по дату поновлення дії трудового договору. Вирішити питання, щодо розподілу судових витрат (а.с.1-12).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (т. 1 а.с.47).

31.01.2024 представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху (т. 1 а.с. 242-253).

Ухвалою суду від 01.02.2024 в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без руху, відмовлено (т. 1 а.с.255)

31.01.2024 представником відповідача ОСОБА_2 до суду подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовано наступним.

На думку відповідача отримання позивачем копії наказу про призупинення дії Трудового договору 30.08.2023, а тим більше - ознайомлення не може вважатися моментом відліку строку звернення до суду в межах цієї справи, оскільки на електронну адресу ОСОБА_4 з лютого 2022 року по липень 2022 року під час закриття розрахунку «заробітної плати в автоматизованому режимі засобами АСБО «Фобос» направлялися розрахункові листки за відповідні місяці. Із розрахунків заробітної плати вбачається, що з травня 2022 року позивач не отримував заробітну плату: у графі «вид нарахування» за кодом 816 зазначено, найменування виду нарахування - «Призуп.дії трудового договору, «сума» - не заповнена. Таким чином, позивач, починаючи з травня 2022 року не отримував заробітної плати, очевидно, що останній мав інтерес щодо цієї події і міг його задовольнити через ознайомлення з розрахунковими листами, які направлялися йому на електронну адресу. З огляду на те, що рішення про призупинення дії трудового договору позивач вважає незаконним, підстави для звернення до суду, які становлять собою предмет судового розгляду у цій справі, існували та були відомі позивачу з травня 2022 року. Таким чином на підставі статті 233 КЗпП України, тримісячний строк для звернення до суду для позивача сплинув, а подання позовної заяви більше ніж рік є порушенням строку та підставою для відмови у задоволенні позову.

Листом від 07.11.2022 вих. № АЦКС-07/59 повідомлено, позивача, що станом на дату видачі такого листа плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались. Тобто, фактично функціонування Департаменту внутрішнього аудиту та контролю було зупинено. У зв`язку із збройною агресією з боку російської федерації та на підставі Указу президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 та внесення змін в чинне законодавство обсяг господарської діяльності АТ «»Укрзалізниця» критично зменшилися, що підтверджується консолідованими фінансово-економічними показниками по АТ «Укрзалізниця» за 1 квартал 2022 року.

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни для працівників апарату управління відповідно до додатку 1. Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.03.2022 № I-42/12-В внесено зміни до додатку 1 наказу від 24.02.2022 № І4-42/6-В «Про запровадження режиму простою», виклавши його у новій редакції. Так, згідно з додатком 1, головному фахівцю ОСОБА_4 встановлено режим простою з 24.02.2022 до 28.02.20222 та з 01.03.2022 до 31.03.2022. Наказом АТ «Укрзалізниця» від 11.07.2022 №Ц-42/38 внесено зміни до додатку 1 наказу від 24.02.2022 № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою», виклавши його у новій редакції. Так, згідно з додатком 1 до вказаного наказу, головному фахівцю ОСОБА_4 встановлено режим простою з 24.02.2022 до 28.02.20222, з 01.03.2022 до 31.03.2022, 301.04.2022 до 30.04.2022 та 3 01.05.2022 до 05.05.2022. Отже, вказаними документами підтверджується, що ОСОБА_4 є працівником Департаменту внутрішнього аудиту і контролю АТ «Укрзалізниця», робота якого була зупинена у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України. Відповідно позивач не мав можливості виконувати свої трудові обов`язки з 03.06.2022 до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Водночас тимчасове переведення позивача на іншу роботу було неможливим. Наведене додатково свідчить, що підставою для призупинення дії Трудового договору стала абсолютна неможливість надання АТ «Укрзалізниця» роботи позивачу, що в свою чергу, виключає можливість виконання ним роботи. Разом з тим, відповідно до протоколу засідання наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 23.02.2023 було прийнято рішення про ліквідацію структурного підрозділу Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Щодо аргументів Позивача про невідповідність оскаржуваного наказу вимогам частини другої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» варто зазначити, що на день винесення наказу чинною була редакція закону від 15.03.2022, яка не містила у вказаній нормі вимог щодо змісту наказу. Відповідні зміни були внесені законом №2352-IX від 01.07.2022. У свою чергу, застосування до оскаржуваного наказу редакції закону, яка була прийнята після його видання, суперечить незворотності дії закону у часі відповідно до наведеного конституційного положення. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог до акціонерного товариства «Українська залізниця» в повному обсязі. Судові витрати, пов?язані із розглядом справи, покласти на позивача (т. 1 а.с. 114-207). Від представника позивача 30.01.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій вказує про наступне.

30.08.2023 отримано відповідь на адвокатський запит від 11.08.2023 у якій зазначається, що наказом АТ «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос з позивачем призупинено дію трудового договору з 03 червня 2022 Уповноважені особи відповідача позивача не повідомляли про призупинення трудового договору. У адвокатському запиті від 11.08.2023 (вихідний №2319), просили надати належним чином завірену копію документу підтверджуючого інформацію призупинення або припинення трудових правовідносин. Вищенаведена вимога було проігнорована з боку Відповідача, а лише зазначено, що Позивача нібито повідомляли з використанням особистих засобів електронних комунікацій, в тому числі шляхом здійснення телефонних дзвінків. Із вищенаведеній відповіді стало відомо, що АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» прийнято наказ №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року, згідно якого працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю переведено на простій та потім з останнім призупинили дію трудових договорів. Наголошуємо повторно, що відповідач не надав для ознайомлення Наказ №483/ос від 04 травня 2022 року, про порушення наявні в наказі стало відомо у день його отримання, а саме у його отримання 30.08.2023 на офіційну юридичну адресу Адвокатського бюро «КИРИЧЕНКА». Таким чином, про порушення наявні у Наказі №483/ос від 04 травня2022 року та Витягу з додатку до нього стало відомо лише у день отримання.

Абзацом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов?язана відповідна виплата. Відповідно до пункту з Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. На виконання вищенаведеної постанови у відповіді на відзив вказано розрахунок заробітної плати, який також зазначено у позовній заяві.

Факт неможливості забезпечення позивача роботою у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, оскільки не були затверджені планами внутрішніх аудитів на підтвердження чого були надані листи самі по собі які не є беззаперечним доказом неможливості відповідача забезпечити позивача роботою з незалежних від нього причин або перевести її на іншу роботу чи залучити його до роботи за дистанційною формою організації праці. Будь-яких інших доказів на підтвердження цього не надано.

Окрім того АТ «Укрзалізниця» не призупиняло свою діяльність під час військової агресії, є товариство, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Також звертаємо увагу суду, що Відповідач на підтвердження підсумків роботи АТ «Укрзалізниця» за 2022 рік надає, роздруківку з веб-сайту. Вищенаведена роздруківка є неналежним доказом та не повинна враховуватися судом при розгляді справи. Так, на думку позивача за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. Враховуючи викладене та керуючись підставою до Наказу, слід зауважити, що абсолютна неможливість надання відповідачем роботи позивачу не вбачалась, відповідачем не було запропоновано переведення позивача на іншу роботу зі збереженням середньої заробітної плати. 12 грудня 2023 року АТ «Укрзалізниця» прийнято рішення наказ (розпорядження) №2351/ос від 12.12.2023 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. У Наказі N?483/ос від 04 травня2022 року та витягу з Додатку до нього, зазначається, що у зв?язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв?язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства. Також відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки відповідача, а саме не зазначено паспортні данні, РНОКПП, дату народження, місце реєстрації. Тобто, наказ N?483/ос від 04 травня 2022 року та Додаток до нього не відповідає нормам статті 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до постанови КМУ «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» від 3 березня 2022 року №193, з метою забезпечення належного функціонування акціонерного товариства «Укрзалізниця» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», виділити Міністерству інфраструктурі 18006 млн. гривень для здійснення Укрзалізницею заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану, де також серед іншого вказано виплати заробітної плати.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Представником відповідача 31.01.2024 подано заперечення на відповідь на відзив у яких вказує, що 26.03.2023 позивачем ОСОБА_4 ініційовано колективне звернення яке адресовано Директору Департаменту аудиту АТ «Укрзалізниця» в якому колективом управління аудиту, зокрема самим ОСОБА_4 повідомлено, що на момент подачі звернення з усіма працівниками управління аудиту призупиненні трудові договори та зазначені вимоги, щодо поновлення їх дії. Також 08.05.2023 ОСОБА_4 направлено нове колективне звернення на ім?я Голови правління АТ «Укрзалізниця» (копія додається) в абз. 3 сторінки 1 якого зазначено: «Відповідно до листа директора з управління персоналом та соціальної політики від 18.07.2022 за № ЦУУП-9/107 зазначено наступне, що відновлення дії трудового договору є можливим і в період дії воєнного стану, якщо будуть наявні процеси, функції і завдання для виконання, що дасть змогу забезпечити роботою працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», а також зазначено про необхідність поновлення трудових договорів колективу. На зазначене колективне звернення 12.06.2023 АТ «Укрзалізниця» надано відповідь, в якій зазначено, що призупинення дії трудового договору має тимчасовий характер і тягне за собою припинення трудових відносин, діє до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Беручи до увати вищенаведені колективні звернення, можа дійти висновку, що позивачу стало відомо про призупинення його трудового договору з липня 2022 року, а тому строк на звернення до суду на дату складаня позовної заяви 13.10.2023 для позивача сплинув у розумінні ст. 233 КЗпП України. Підстав для поновлення ОСОБА_4 строку звернення до суду з позовом у цій справі відсутні, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Для встановлення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу представником позивача у період для розрахунку включено робочі дні з червня 2022 до вересня 2023 року (як зазначає позивач у відповіді на відзив, 9 робочих днів у вересні 2023 (по день подання позовної заяви до суду). При цьому, у відповідності до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Тобто, враховуючи імперативну норму закону та припускаючи факт вимушеного прогулу позивача, стягнення середнього заробітку у зв?язку з призупиненням дії трудового договору є можливим не більше, ніж за один рік, а саме з 03.06.2022 до 03.06.2023. У свою чергу, включення до розрахунку робочих днів з червня 2022 року і у наступні місяці протягом 2023 року аж до подання позовної заяви є свавільним та порушує вимоги частини другої статті 235 КЗпП України. Крім того відповідно до наказу від 12.12.2023 №2351/ос позивача звільнено 13.12.2023 відповідно до п. 1 ст. 40 К3пП.

06.03.2024 представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду пояснення у справі, відповідно до яких вказує, що твердження позивача помилковими, щодо тієї обставини, що начебто перебіг процесуального строку у цій справі бере початок саме з моменту отримання листа АТ «Укрзалізниця» 30.08.2023 (відповідь на адвокатський запит) якою надано наказ від 04.05.2022 № 483/ос, так як відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого права, а дізнався Позивач про порушення свого права ще у липні 2022 року, що відповідно підтверджується розрахунками заробітної плати та колективними зверненнями Позивача. Мотиви такої поведінки Позивача є цілком очевидними: зволікаючи зі зверненням до суду з позовною заявою і звернувшись до суду більше ніж через рік після того, як він дізнався про порушення своїх прав, Позивач таким чином фактично збільшив період, за який просить стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім, того звертає увагу суду на той факт, що по аналогічній справі № 639/5768/23 про оскарження наказу № 483/ос від 04.05.2022 та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу постановою Харківського апеляційного суду від 27.02.2024 № 639/5768/23 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року про відмову в задоволенні позову залишено без змін. Враховуючи викладене, просив відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу від 04.05.2022 № 483/ос в частині, що стосується Позивача, поновленні трудового договору та стягнення суми заробітної плати та інших виплат повністю (т. 2 а.с. 19-28).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву з наведених у неї підстав та просив її задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що існує усталена судова практика задоволення позову з вказаних підстав та предмету позову, остання рішення у аналогічній справі постановою Черкаського апеляційного суду від 13 березня 2024 року про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким задоволено позовні вимоги залишено без змін.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі з наведених підстав у відзові на позову заяву та запереченнях наданих на відповідь на відзив, а також письмових поясненнях.

Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з наказом (розпорядження) №2185/ос від 30.11.2016 про прийняття на роботу, ОСОБА_4 з 02.12.2016 прийнято на посаду заступника начальника відділу внутрішнього аудиту управління та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» Департаменту аудиту та контролю (т. 1 а.с. 31).

Наказом (розпорядження) №2017/ос від 18.08.2017 про переведення на іншу роботу, ОСОБА_4 переведений на посаду заступника начальника відділу внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю на постійній основі ( т. 1 а.с.186).

Наказом (розпорядження) №2351/ос від 22.11.2018 про переведення на іншу роботу, ОСОБА_4 переведено на посаду головного фахівця відділу внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ( т. 1 а.с.185).

Наказом №«Ц-42/6-В від 24.02.2022 для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця» встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни, чого було складено Акт простою від 24.02.2022, згідно якого з 24.02.2022 зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі ( т.1 а.с.193-195).

Витягом із Наказу АТ «Укрзалізниця» від 24.03.2022 № Ц-42/12-В внесено зміни до додатку 1 наказу від 24.02.2022 № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою» ( т. 1 а.с. 196).

Згідно додатку 1 до наказу від 24.02.2022 №Ц-42/6-В (в редакції наказу від 24.03.2022 №Ц-42/12-В) ОСОБА_4 встановлено режим простою 24.02.2022-28.02.2022, 01.03.2022-31.03.2022 (т. 1 а.с. 197).

Витягом із Наказу АТ «Укрзалізниця» від 11.07.2022 № Ц-42/38-В внесено зміни до додатку 1 наказу від 24.02.2022 № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою» (т. 1 а.с. 198).

Згідно додатку 1 до наказу від 24.02.2022 №Ц-42/6-В (в редакції наказу від 24.03.2022 №Ц-42/38) ОСОБА_4 встановлено режим простою 24.02.2022-28.02.2022, 01.03.2022-31.03.2022, 01.04.2022-30.04.2022, 01.05.2022-09.05.2022 (т. 1 а.с. 199).

Наказом №483/ос від 04.05.2022 та Витягом з додатку до наказу АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04.05.2022 з ОСОБА_4 головним фахівцем Департаменту внутрішнього аудиту та контролю було призупинено трудовий договір з 03.06.2022 до припинення або скасування воєнного стану, у зв`язку із неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України, можливості повноцінного організовувати процеси діяльності товариства ( т. 1 а.с.31-34).

Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.

Відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,25,27,28,29,40,47,51,52,55,56,57,58,59,60,61,62,63 Конституції України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан, який в подальшому продовжено.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями3034,38,39,4144,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідний для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»(далі закон №2136-ІХ).

Відповідно до п. п. 5 п. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі закон №2136-ІХ).

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Таким чином, положення Закону № 2136-ІХ які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону № 2136-ІХ відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Отже, Закон № 2136-ІХ надав роботодавцю право призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з положень частини 1статті 13 Закону №2136-ІХ, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Водночас, таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження №61-292св23).

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Як встановлено з матеріалів справи, АТ «Укрзалізниця» своєї діяльності не припиняло, як станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і на час винесення оскаржуваного наказу підприємство працювало, та продовжує працювати.

Посилання АТ «Укрзалізниця» на неможливість надати позивачу роботу, оскільки обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися, що підтверджується консолідованими фінансово-економічними показниками за 1 квартал 2022 року, на підтвердження чого надано лист Департаменту економіки, планування та бюджетування АТ «Укрзалізниця» №ЦФЕ-7/477 від16.09.2022 (а.с.146-147), а також на ту обставину, що призупинення дії трудового договору з позивачем відбулось внаслідок втрати відповідачем можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства (як слідує з оскаржуваного наказу) та відсутності у нього роботи для позивача яку б можна було виконувати (лист від 07.11.2022 № АЦСК-07/59, яким підтверджується, що Наглядовою радою не затверджувались Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік), що виключає можливість виконання позивачем роботи (а.с.140) є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_4 не був ініціатором призупинення із відповідачем трудового договору, не звертався до відповідача з питанням про те, що він не може виконувати роботу через збройну агресію і тому слід призупинити із ним дію трудового договору. Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець.

Окрім цього, пдприємство весь час працювало та надавло послуги.

Як встановлено із заяви позивача ОСОБА_4 , останній звертався до голови правління АТ «Укрзалізниця» з проханням поновити з ним трудовий договір та зазначив, що він мешкає у місті Дніпро та може виконувати свої посадові обов`язки (а.с.28).

Представником відповідача не було надано суду заперечень чи доказів того, що позивач не міг виконувати свої посадові обов`язки станом на 04.05.2022 (дата прийняття оскаржуваного наказу про призупинення дії трудового договору) своїх трудових обов`язків через військові дії проти України та не надано доказів того, що позивачу пропонувалась будь-яка інша робота на яку він не погодився.

Під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження і той факт, що відповідач позбавлений можливості надати роботу позивачу, зокрема, хоча б частково, дистанційно або застосувати інший механізм встановлення скороченої тривалості робочого часу, дня, тижня чи продовження застосування простою, переведення на іншу роботу, яку здатна виконувати позивач відповідно до своєї кваліфікації та досвіду роботи. Таким чином, робочим місцем позивача ОСОБА_4 є м. Дніпро, де військові дії безпосередньо не мали місця та не могли перешкодити здійсненню працівником Укрзалізниці у відділі аудиту та контролю своїх трудових обов`язків.

Відповідно до п. 54 Положення про наглядову раду АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 наглядова рада обов`язково утворює комісію з аудиту.

Наглядова рада може прийняти рішення щодо запровадження в товаристві посади внутрішнього аудитора (створення служби внутрішнього аудиту), який функціонально буде підзвітний наглядовій раді. Внутрішній аудитор (служба внутрішнього аудиту) призначається наглядовою радою і є підпорядкованим та підзвітним безпосередньо члену наглядової ради - голові комітету з аудиту. Служба внутрішнього аудиту діє на підставі положення, що затверджується наглядовою радою (п. 62 Положення про наглядову раду АТ «Укрзалізниця»).

Згідно п. 7.7. Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням Наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 7-9 жовтня 2020 року, протоколом №А-10/28-20 ком.т., комітет з аудиту затверджує піврічні плани проведення аудитів, організаційну структуру, штатний розпис та бюджет Департаменту.

Відповідно до Регламенту організації та проведення внутрішнього аудиту та контролю в ПАТ «Укрзалізниця» введеного в дію наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 26.06.2018 №401 (далі Регламент), а саме п. 4.1.6 аудиторські перевірки можуть бути планові, зустрічні та раптові.

Згідно з п.п. 4.1.1. п. 4 Регламенту поточні аудити здійснюються на підставі піврічних планів проведення аудиту, а також за окремим дорученням голови правління товариства.

Проте, сама по собі обставина не затвердження наглядовою радою товариства планів аудиту не є беззаперечним доказом неможливості відповідача забезпечити позивача роботою з незалежних від нього причин або перевести його на іншу роботу чи залучити його до роботи за дистанційною формою організації праці.

До доводів представника відповідача з приводу того, що відповідно до опрацьованого листа від 03.08.2023 №ЦЮ-08/1252 стосовно інформації щодо зруйнованого та пошкодженого майна АТ «Укрзалізниця» внаслідок збройної агресії російської федерації проти України юридичний департамент повідомляє, що станом на 20.07.2023 року становлять 90 556 одиниць, залишковою вартістю 8,60 грн., суд відноситься критично оскільки представником відповідача не обґрунтовано із посиланням на відповідні докази, яким чином вказане вплинуло на обсяг виконання чи не можливості виконання обов`язків департаменту внутрішнього аудиту та контролю, та, зокрема, позивача як головного фахівця відділу внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю.

Посилання відповідача на п.8.3 Положення про Департамент внутрішнього аудиту, згідно з якими «працівники Департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень», суд вважає безпідставними, так як зазначений пункт стосується заборони залучення діючих працівників до виконання завдань інших структурних підрозділів, але не містить заборони щодо переведення працівників Департаменту, до іншого підрозділу.

Відповідно до п.2 оскаржуваного наказу дію трудового договору призупинено до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Крім цього, відповідач долучив до відзиву лист Голови наглядової ради АТ «Укрзалізниця», адресований народному депутату ОСОБА_5 , відповідно до якого можливість відновлення роботи Департаменту ставиться в залежність не від припинення або скасування воєнного стану в Україні, а від призначення нового керівника підрозділу (а.с.143).

Окрім того, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, а відтак посилання відповідача на рішення місцевих та апеляційних судів, не підлягають врахуванню судом, так як не є підтвердження усталеної судової практики.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону № 2136-ІХ хоча і не припиняє трудових відносин, і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20 (провадження № 61-10017св22), зазначено, що: «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону».

Таким чином, призупинення трудових відносин з позивачем відбулось з порушенням вимог закону, а тому спірний наказ слід визнати незаконним та скасувати. Разом з цим, під час такого призупинення дія трудових відносин працівника з роботодавцем не припинялась, тому тут не йдеться про його звільнення з роботи, однак працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

Враховуючи викладене, ефективним способом захисту порушеного права позивача у цій справі є поновлення з 04 травня 2022 року дії призупиненого трудового договору з ОСОБА_4 як головного фахівця відділу фахівця відділу внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю. Щодо аргументів позивача про невідповідність оскаржуваного наказу вимогам ч.2 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», то суд зазначає, що на день винесення наказу, тобто станом на 04.05.2022, чинною була редакція закону від 15.03.2022, яка не містила вимог щодо змісту наказу. Відповідні зміни було внесено законом №2532-ІХ від 01.07.2022 року. Однак, відповідно до ст.58 Конституції України закон не має зворотної дії у часі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наказ АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04.05.2022 в частині призупинення дії трудового договору з позивачем необхідно визнати незаконним, скасувати та поновити з 04.05.2022 дію призупиненого трудового договору.

У поданому до суду відзиві відповідач просив застосувати до вимог позивача позовну давність. Позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з позовом 13 жовтня 2023 року, тобто в межах визначеного КЗпП України строку.

Також в ході судового розгляду судом не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення позивачем строків звернення до суду, оскільки посилання відповідача на пропущення строку позивачем із зверненням з вказаним позовом до суду в порядку ст. 233 КЗпп України, не встановлені.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Середній заробіток за ч. 2 ст.235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19.

Таким чином, суд керуючись ч. 1ст. 10 ЦПК України та принципом верховенства права, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, застосовує за аналогією закону, що передбачено ч. 9 ст. 10 ЦПК України, положення ч.2 ст. 235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року по справі №761/36220/17 (провадження №61-3100св20) дійшов висновків про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця. Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором. Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року по справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) дійшла висновку, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який вчинив неправомірні дії по відношенню до працівника, що позбавили його можливості виконувати трудові функції та отримувати заробітну плату за виконану роботу. Тому за цей час працівник, права якого було порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до абзацу шостого пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається із розрахункового періоду.

Період простою не є відпрацьованим періодом, а тому виключається із розрахунку середньоденної зарплати за останні 2 календарні місяці роботи.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків заробітної плати за грудень 2021 року, позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 23 466 грн. 66 коп. за відпрацьовані 22 робочих дні, що підтверджується розрахунком заробітної плати за грудень 2021 року (а.с. 25).

Згідно з розрахунком заробітної плати за січень 2022 року, позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 17 805 грн. 94 коп. за відпрацьовані 19 робочих днів, що підтверджується розрахунком заробітної плати за січень 2022 року (а.с. 26). Таким чином, сукупний розмір заробітної плати за 2 місяці, який береться судом для обчислення заробітної плати складає 41272,60 (23466,66+17805,94). У грудні 2021 року позивачем було відпрацьовано 22 дні, у січні 2022 року - 19. Отже, сума середньої заробітної плати становить 41272,60:41=1006 грн. 64 коп. Враховуючи, викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня призупинення дії трудового договору, тобто з 04.05.2022 по день подання позову до суду 20.09.2023, у розмірі 336220 грн., 69 коп., з розрахунку 1006 грн. 64 коп. х 334 робочих дні. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Відповідач не надав суду власний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також щодо розміру середньоденної заробітної плати, оскільки представник у відзиві на позов та у своєму запереченні зазначив, що в цілому заперечує наявність можливості нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу у випадку скасування наказу про призупинення дії трудового договору. Посилання представника відповідача на відсутність підстав для застосування ч. 2 статті 235 КЗпП України, оскільки позивача не було незаконно звільнено або переведено на іншу роботу є безпідставними та не приймається судом до уваги, оскільки в межах цієї справи мова йде про призупинення трудового договору, а не переведення на іншу (нижчу) посаду, що виключає можливість працівника взагалі виконувати трудові обов`язки та не залежить від його переконань чи бажань. Щодо стягнення з відповідача інших виплат за період дії наказу, суд зазначає, що позивачем не конкретизовано вимогу в цій частині, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 6 наведено статті передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. З квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки #0.0..1 від 15.09.2023 вбачається, що позивачем було сплачено 2147,20 грн. судового збору за дві вимоги немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення дії трудового договору (а.с. 13). Водночас, від сплати судового збору за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку, позивач звільнений на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з вимогою майнового характеру, 1073,60 грн. судового збору належить стягнути з відповідача на користь держави. Разом з тим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підстав наведеного, керуючись ст.5, 7,12, 81, 89, 141, 247, 263, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати та інших виплат по дату поновлення дії трудового договору - задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_4 .

Поновити з 04 травня 2022 року дію призупиненого трудового договору укладеного між ОСОБА_4 та Акціонерним товариством «Укрзалізниця».

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 04.05.2022 по 20.09.2023 в розмірі 336220 (триста тридцять шість тисяч двісті двадцять) гривень 69 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст судового рішення складено 21.03.2024.

Сторони: Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . Відповідач: Акціонерне товариство «Укрзалізниця», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройца, 5.

Суддя О.В. Поштаренко