Постанова

Іменем України

14 лютого 2024 року

м. Київ

Справа № 307/1811/21

Провадження № 61-1632св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Русинчука М. М., суддів Гудими Д. А., Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Краснощокова Є. В.,- розглянув у порядку письмового провадження справу,

учасниками якої за первісним позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини є

позивачка - ОСОБА_1 (далі - мати),

відповідач - ОСОБА_2 (далі - батько),

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області,

за зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини

позивач - батько,

відповідачка - мати,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Тячівської міської ради Закарпатської області, орган опіки та піклування Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області,

за касаційною скаргою матеріна постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, прийняту колегією суддів у складі Кожух О. А., Джуги С. Д., Куштана Б. П.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Дружина звернулася з позовом до чоловіка про розірвання шлюбу та визначення місця проживання їхнього малолітнього сина з нею. Вважала, що це якнайкраще відповідатиме інтересам останнього. Батько не погодився. Стверджував, що здатен краще забезпечити інтереси дитини. Тому подав зустрічний позов, в якому просив визначити місце проживання сина з ним. Суд першої інстанції первісний позов задовольнив, а у задоволенні зустрічного відмовив. Апеляційний суд скасував це рішення у частині визначення місця проживання дитини з матір`ю й ухвалив щодо такої вимоги протилежне. Вважав, що відсутні обставини, які давали б підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю матиме кращий вплив на дитину, ніж залишення її разом із батьком у звичному для неї середовищі.

2. Мати оскаржила постанову апеляційного суду. У касаційній скарзі стверджувала, що суд апеляційної інстанції вирішив спір без застосування висновків Верховного Суду про необхідність якнайкращого забезпечення інтересів дитини та врахування у такому спорі результатів обстеження умов проживання, характеристики її психоемоційного стану, поведінки батьків щодо дитини. Мати вважала, що спір щодо місця проживання сина можна вирішити лише після його повернення до України як держави постійного місця проживання.

3. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, проживання з ким із батьків за встановлених судами попередніх інстанцій обставин якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. Вирішив, що визначення апеляційним судом місця проживання дитини з батьком забезпечує якнайкращі інтереси дитини за встановлених обставин цієї справи та є сумісним із гарантіями права на повагу до сімейного життя матері. Тому залишив касаційну скаргу без задоволення.

(2) Зміст позовної заяви

4. У травні 2021 року мати звернулася до суду з позовною заявою. Просила: розірвати шлюб із батьком і визначити місце проживання їхнього малолітнього сина - ОСОБА_3 (далі - дитина, син) - з нею. Мотивувала вимоги так:

4.1. 10 липня 2018 року сторони спору зареєстрували шлюб у Тячівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина, яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні і вихованні. Поки сторони спору проживали у батьків позивачки у с. Біловарці, то відповідач ніде не працював, а мав лише тимчасові заробітки. На них та на допомогу, яку пересилала бабуся позивачки, сторони далі жили у м. Тячеві. Почалися сварки, під час яких відповідач її бив, а одного разу прогнав із дому. Вона повідомила про це рідних, які приїхали та забрали її до себе. Тривалий час сторони спору проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення та збереження шлюбу неможливе. Перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини.

4.2. У матері є можливість влітку поїхати з дитиною на оздоровлення за кордон, оскільки там проживають її мама та бабуся, які допомагають їй матеріально, але батько не надає їй дозволу на перетин кордону з дитиною.

5. Через рік - у судовому засіданні 4 квітня 2022 року (за день до ухвалення рішення суду першої інстанції) - мати зазначила, що батько змінив місце проживання дитини, яке наразі їй невідоме, та не дозволяє бачити свого сина (файл технічного запису судового засідання: 2324; час 0:37:30 - 0:38:54). Тому усно попросила суд: негайно відібрати дитину від батька та повернути її за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 ; допустити негайне виконання судового рішення (файл технічного запису судового засідання: 2324; час 0:39:10 - 0:40:55).

(3) Зміст зустрічної позовної заяви

6. У липні 2021 року батько подав зустрічний позов. Із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т. 1, а. с. 199) просив визначити місце проживання дитини разом із ним за місцем його проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_2 (далі - житловий будинок). Мотивував так:

6.1. Із народженням сина мати змінилася. Почала говорити, що їй набридло сидіти з дитиною, що в неї депресія, що їй сумно вдома, вона хоче гуляти, ходити на дискотеки і не готова до сімейного життя, щоб сидіти із сином в декретній відпустці. 24 травня 2021 року мати разом із дитиною поїхала до подруг на відпочинок. Повернулася близько 12 години ночі в стані алкогольного сп`яніння. Син не був перевдягнутий, підгузок був брудний, дитина сильно вимотана та хотіла спати. Мати неодноразово мала суїцидальні наміри, зокрема різала собі вени та намагалася втопитися. Вона надає онлайн послуги інтимного характеру (надсилає різним чоловікам свої оголені фото та відеозаписи, на яких вона торкається статевих органів). Така її аморальна поведінка суперечить інтересам дитини.

6.2. Мати не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов для проживання дитини, мешкає у будинку бабусі та дідуся, які постійно у присутності дитини висловлюються ненормативною лексикою, кричать і тим самим лякають сина. За два тижні до подання зустрічного позову батько приїжджав із дитиною до матері, щоб вона мала можливість побачити сина. Однак на зустріч прийшли дідусь і бабуся матері, почали ображати батька в присутності дитини нецензурними словами, «схопили сина та почали втікати і перекидати його через огорожу, мов м`яча».

6.3. З огляду на вказане батько побоюється за життя та здоров`я дитини, якій може бути завдана шкода, якщо суд вирішить за таких обставин залишити сина проживати разом із матір`ю та її дідусем і бабусею, які не можуть забезпечити умови для нормального розвитку дитини.

6.4. Батько повністю опікується інтересами та потребами сина, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за його здоров`ям. В інтересах дитини проживати саме з батьком. Він зареєстрований підприємцем, має самостійний стабільний дохід. Робота, пов`язана з торгівлею продукцією через інтернет, надає можливість безперервно перебувати із сином, доглядати за останнім, займатися його розвитком, піклуватися, приділяти якнайбільше уваги. Батько має можливість створити необхідні умови для проживання та нормального виховання дитини, щоби вона зростала в атмосфері любові, моралі та матеріального достатку. Він проживає у комфортабельній квартирі з ремонтом та обладнанням, в якій є умови для життя, виховання, навчання й утримання сина. Крім того, батько є власником житлового будинку.

(4) Зміст рішення суду першої інстанції

7. 5 квітня 2022 року Тячівський районний суд Закарпатської області ухвалив рішення, згідно з яким: (1) задовольнив первісний позов: розірвав шлюб сторін спору та визначив місцем проживання дитини місце проживання її матері; відібрав дитину від батька та повернув її за попереднім місцем проживання до матері; допустив негайне виконання рішення про відібрання та повернення дитини; (2) у задоволенні зустрічного позову відмовив. Мотивував так:

7.1. Подружнє життя сторін не склалося. Вони тривалий час не підтримують сімейні стосунки та не проживають разом. Примирення і подальше подружнє життя є неможливими. Сім`я розпалася остаточно. Збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін спору.

7.2. Мати позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, має самостійний постійний дохід. Проживає у житловому будинку житловою площею 200 кв. м, в якому створені умови для життя з дитиною. Вона доклала всіх зусиль, щоб мати змогу бачити сина, виконувала всі незаконні умови батька для того, щоб той надав їй можливість на кілька хвилин зустрітись із дитиною. Крім того, неодноразово зверталася з клопотаннями до правоохоронних органів для притягнення батька до відповідальності за створення незаконних перешкод у спілкуванні із сином, з`являлася на всі судові засідання. Орган опіки та піклування (виконавчий комітет) Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області визнав за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю, яка створить належні умови для морального, духовного та фізичного розвитку сина. Проживання останнього з матір`ю найкраще відповідає інтересам дитини.

7.3. Батька теж позитивно характеризують за місцем проживання. Проте у нього немає самостійного доходу. Доказів про наявність у нього хоча б якогось доходу від зайняття підприємницькою діяльністю суд не має. Крім того, Тячівський районний суд Закарпатської області розглядає відносно батька кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України. У разі доведення вини батька йому необхідно буде відбувати покарання. У будинку, що належить батьку на праві власності, на житловій площі 32,70 кв. м, у двох кімнатах проживає троє дорослих осіб: батько, його мати та бабуся. Відповідно до акта оцінки потреб сім`ї та висновку про цю оцінку у вказаному будинку порушені санітарно-гігієнічні умови, необхідне косметичне прибирання. Під час розгляду справи батько на судові засідання 18 лютого, 9, 16 і 29 березня та 4 квітня 2022 року не з`явився з невідомих причин.

7.4. Згідно з перевіркою, яку провели працівники Тячівського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - Тячівський РВП ГУ НП в Закарпатській області), батько та дитина відсутні за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів, вони виїхали до Чеської Республіки. Мама батька - ОСОБА_4 - повідомила, що їхнє місцезнаходження їй невідоме. Оскільки батько з дитиною на час розгляду справи були відсутні за вказаною адресою, суд не взяв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тячівської міської ради Закарпатської області від 17 листопада 2021 року (згідно з тим висновком комісія вирішила визначити місце проживання дитини разом із батьком). Останній самочинно, без згоди матері, із застосуванням до неї фізичного та психічного примусу змінив місце проживання дитини. Немає відомостей про їхнє нове місцезнаходження. Незаконне вивезення сина за межі України без згоди матері становить реальну загрозу для життя та здоров`я дитини.

(5) Зміст постанови апеляційного суду

8. 22 грудня 2022 року Закарпатський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу батька задовольнив: (1) скасував рішення суду першої інстанції про задоволення вимог матері про визначення місця проживання дитини з нею, а також про відібрання сина у батька та допущення негайного виконання рішення суду про відібрання дитини; (2) відмовив у задоволені первісних позовних вимог матері про визначення місця проживання дитини з нею; (3) частково задовольнив зустрічний позов батька, визначивши місце проживання дитини разом із ним без зазначення конкретного місця проживання. Мотивував постанову так:

8.1. У справі відсутні належні та допустимі докази нанесення батьком побоїв матері, вчинення ним домашнього насильства, умисних дій фізичного та психічного спрямування відносно неї. Мати визнала, що стосовно завдання їй побоїв батьком жодного разу до поліції не зверталася.

8.2. На момент надання висновку органу опіки та піклування (виконавчий комітет) Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 19 серпня 2021 року місце проживання дитини не було визначене у с. Біловарці. Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області не досліджувала житлово-побутові умови обох батьків, не проводила бесіди з ними, а висновок ґрунтується лише на твердженні, що мати хоче, аби дитина проживала з нею.

8.3. З початку червня 2021 року син проживає разом із батьком. У матеріалах справи немає іншого висновку, який би спростував висновок служби у справах дітей Тячівської міської ради Закарпатської області від 17 листопада 2021 року щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Суд першої інстанції належно не мотивував, чому не взяв до уваги зазначений висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тячівської міської ради Закарпатської області. Твердження суду першої інстанції про те, що батько із сином на час розгляду справи відсутні на АДРЕСА_2 , не є обставиною, яка спростовує обґрунтованість того висновку комісії, як і не доводить, що останній суперечить інтересам дитини.

8.4. Належним органом опіки та піклування, який вправі надавати висновок про розв`язання спору між сторонами, є саме орган опіки та піклування (виконавчий комітет) Тячівської міської ради, тобто орган за місцем проживання (перебування) дитини. Це узгоджується з пунктом 72 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини».

8.5. Висновки суду першої інстанції про те, що батько притягується до кримінальної відповідальності, є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини першої статті 17 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Крім того, 4 вересня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області постановив ухвалу про оголошення у розшук обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і про зупинення провадження у справі до розшуку цих обвинувачених.

8.6. Суд першої інстанції не врахував, що фотознімки, додані до зустрічної позовної заяви, стосуються саме сімейного життя сторін, обставин його руйнування. Мати не ставила під сумнів правдивість цих фотографій. Вони характеризують її особистість, підтверджують аморальність поведінки під час шлюбу, а також те, що визначення місця проживання сина разом із батьком відповідатиме кращим інтересам дитини.

8.7. Відсутні обставини, які давали би підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю матиме кращий вплив на дитину, ніж її залишення разом із батьком у звичному для неї середовищі. Також мати не надала суду достатніх і переконливих доказів того, що проживання сина з батьком суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини.

8.8. Батько сприяє всебічному та гармонійному розвитку сина, створює атмосферу доброзичливості, безпеки, підтримки та любові, належно виконує свої батьківські обов`язки, сприяє оздоровленню дитини, забезпечує належним харчуванням і побутовими умовами, відвідуванням дошкільного закладу.

8.9. В Україні введений воєнний стан. Існують проблеми з електропостачанням. Батько разом із сином проживають у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії (далі - Сполучене Королівство), де дитина перебуває у безпеці, відвідує дитячий дошкільний заклад і має можливість спілкуватись із матір`ю через відеозв`язок.

8.10. Визначення місця проживання дитини разом з її батьком не позбавляє мати можливості піклуватися про неї, бачитись із нею, спілкуватись, брати участь у її житті, проявляти материнську любов.

8.11. Мати усно просила суд першої інстанції відібрати у батька дитину та допустити в цій частині негайне виконання судового рішення. Проте суд першої інстанції не звернув уваги, що на час розгляду справи місце проживання малолітньої дитини не визначили ні суд, ні орган опіки та піклування. Мати підтвердила, що з такою вимогою до органу опіки та піклування не зверталась. Тому ця вимога є передчасною.

(6) Зміст вимог касаційної скарги

9. 1 лютого 2023 року мати подала до Верховного Суду касаційну скаргу. Просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

(7) Зміст ухвал суду касаційної інстанції

10. 22 лютого 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою матері. Вказав, що підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

11. 10 травня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

12. 11 жовтня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою касаційне провадження у цій справі зупинив до закінчення перегляду в касаційному порядку Об?єднаною палатою Касаційного цивільного суду справи № 607/20787/19.

13. 7 лютого 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою касаційне провадження у справі поновив.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. Мати мотивувала касаційну скаргу так:

14.1. Суд апеляційної інстанції застосував норму матеріального права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 грудня 2022 року у справі № 759/96/18 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 405/2584/17. Відповідно до цих висновків спір між батьками щодо місця проживання дитини можна вирішити лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання.

14.2. Постанова апеляційного суду суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, щодо необхідності врахування судами при визначенні місця проживання дитини акта обстеження умов проживання.

14.3. Суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 525/282/17, про те, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

14.4. Суд апеляційної інстанції помилково врахував висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц щодо визначення місця проживання дитини без зазначення конкретної адреси. У цій постанові такого висновку немає.

14.5. Суд апеляційної інстанції вирішив питання про визначення місця проживання дитини без її повернення до місця постійного проживання, чим порушив вимоги статті 16 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі - Гаазька Конвенція 1980 року).

(2) Позиції інших учасників справи

15. 10 березня 2023 року батько подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу. Просив залишити постанову апеляційного суду без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Мотивував так:

15.1. У постанові від 3 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц Верховний Суд у складі колегії Другої судової плати Касаційного цивільного суду зазначив, що місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою, що дає можливість суду з урахуванням обставин кожної справи та для забезпечення якнайкращих інтересів дитини вказувати місце проживання дитини з одним з батьків без зазначення конкретної адреси.

15.2. Визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, бо визначення місця проживання дітей із одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав і не звільняє його від виконання обов`язків щодо дитини.

15.3. У постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 Верховний Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що скасування судових рішень про визначення місця проживання дітей із батьком, з яким вони проживають тривалий період часу, може зумовити вкрай негативні та непередбачувані психологічні травми для дітей, а тому не відповідає їхнім інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері.

15.4. На даний час син вже близько двох років проживає з батьком. Тому визначення місця проживання дитини з матір`ю може призвести до психологічної травми сина, що не відповідатиме його якнайкращим інтересам.

15.5. Сам по собі малолітній вік дитини не означає наявність підстав для визначення її місця проживання саме з матір`ю, якщо син уже тривалий час проживає з батьком, який сумлінно ставиться до виконання батьківських обов`язків.

15.6. У постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 204/8432/19 Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що якщо мати не надала суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, а суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю матиме кращий вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із батьком у звичному для неї середовищі, то це є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком.

15.7. Доводи, наведені в касаційній скарзі, зводяться до незгоди з обставинами, які встановив суд апеляційної інстанції, та необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

16. 22 лютого 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою матері. Вказав, що підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

17. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

18. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційних скарг, які стали підставами для відкриття касаційного провадження. У цій справі предметом касаційного перегляду є постанова апеляційного суду, який не переглядав рішення суду першої інстанції у частині вимоги про розірвання шлюбу.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) Щодо визначення місця проживання дитини, яке якнайкраще відповідатиме її інтересам

19. Мати просила, зокрема, визначити місце проживання сина з нею, бо вона здатна якнайкраще забезпечити інтереси дитини. Суд першої інстанції з цим погодився. Вважав, що саме вона створить належні умови для морального, духовного та фізичного розвитку сина. Тоді як апеляційний суд виснував, що немає підстав стверджувати, що визначення місця проживання дитини з матір`ю матиме кращий вплив на сина, ніж його залишення разом із батьком у звичному середовищі. Вважав, що мати не надала суду достатніх і переконливих доказів того, що проживання дитини з батьком суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів їхнього сина.

20. У касаційній скарзі мати, зокрема, стверджувала, що суд апеляційної інстанції не врахував якнайкращі інтереси дитини, а також те, що спір між батьками щодо місця проживання останньої можна вирішити лише після її повернення до держави постійного місця проживання, й ухвалив судове рішення без обстеження умов проживання дитини у Сполученому Королівстві. Проте Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду з аргументами матері не погоджується. Вважає, що постанова суду апеляційної інстанції є правильною.

21. За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція 1950 року) кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2 статті 8 Конвенції 1950 року).

22. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

23. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 того ж закону).

24. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша стаття 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України)).

25. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

26. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 161 СК України).

27. З огляду на вказані приписи СК України втручання у право на повагу до сімейного життя одного з батьків шляхом визначення місця проживання дитини з іншим із них є передбаченим законом.

28. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини:

28.1. Із червня 2021 року дитина, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком.

28.2. Згідно з характеристикою від 16 червня 2021 року, виданою Тячівським міським головою, батько навчався у Тячівській ЗОШ № 1 І-ІІІ ступенів імені В. Гренджі-Донського, проживає з дитиною у найманій квартирі у АДРЕСА_3 , бо у власній оселі проводить ремонт; за місцем проживання характеризується позитивно; скарги на нього від мешканців міста та сусідів до міської ради не надходили (т. 1, а. с. 35).

28.3. Відповідно до характеристики Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 15 червня 2021 року мати з дня її народження є мешканкою с. Біловарці Тячівського району; у 2018 році закінчила Закарпатський базовий медичний коледж; того ж року розпочала трудову діяльність у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тест Лайф» (далі - ТОВ «Тест Лайф») на посаді медичної сестри та перебуває у відпустці по догляду за дитиною; у селі користується авторитетом і повагою; спокійна, комунікабельна, розважлива, активна у громадському житті, у побуті - скромна; проживає з сином у будинку, який належить її бабусі та дідусеві, разом із власною мамою, вітчимом і неповнолітнім братом; допомагає батькам у веденні господарства та доглядає за дитиною; до адміністративної відповідальності не притягувалася, громадський порядок не порушувала; з боку громадян нарікань на неї не було (т. 1, а. с. 212).

28.4. Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Тячівська районна поліклініка» від 15 червня 2021 року батько на обліку у психіатра та нарколога не значиться (т. 1, а. с. 41).

28.5. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Тячівська консультативна поліклініка» мати на обліку у психіатра та нарколога теж не значиться (т. 2, а. с. 35).

28.6. Згідно з копією заяви адміністрації закладу«Аквапарк Марина» дитина 14 червня 2021 року зарахована до навчально-оздоровчої групи з плавання (т. 1, а. с. 42).

28.7. Відповідно до довідки про результати проведення перевірки за матеріалами журналу єдиного обліку № 4378 від 27 травня 2021 року батько повідомив телефоном чергову частину Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про те, що 25 травня 2021 року ввечері мати намагалася покінчити життя самогубством - на річці Тисі у м. Тячеві лезом подряпала собі дві руки без будь-якого спонукання до цього сторонніми особами; не встановлений факт, який би вказував на вчинення діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України (т. 1, а. с. 43).

28.8. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000193 від 25 червня 2021 року дідусь матері звернувся до Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області із заявою про нанесення йому 24 травня 2021 року за місцем його проживання у АДРЕСА_1 , тілесних ушкоджень батьком дитини. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000212 від 6 липня 2021 року бабуся матері звернулася до Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області із заявою про нанесення їй 24 червня 2021 року за місцем її проживання у АДРЕСА_1 , тілесних ушкоджень батьком дитини. Обидва кримінальні провадження - № 0000212 і № 0000193 - закриті на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України за відсутністю у діях батька складу злочину (т. 1, а. с. 234-237).

28.9. Відповідно до довідок № 4811 від 10 червня 2021 року та № 4697 від 15 червня 2021 року про результати проведення перевірок за матеріалами журналу єдиного обліку мати 10 та 15 червня 2021 року зверталась до Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області з проханням вжити заходів до її чоловіка, який 9 червня 2021 рокузабрав їхню дитину та повідомив наступного дня, що дитину не поверне. Перевірки за матеріалами поліція припинила, бо не встановила ознак правопорушення(т. 1, а. с. 116, 118).

28.10. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 15 червня 2021 року батько разом із дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_3 ; умови проживання хороші, будинок охайний, дитина у належному вигляді; квартира трикімнатна, з водопостачанням і світлом; є все для розвитку дитини (т. 1, а. с. 64).

28.11. Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 15 червня 2021 року мати з дідусем та бабусею проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; будинок охайний, чистий, дитина має багато одягу, іграшок та все необхідне для її розвитку (т. 1, а. с. 65).

28.12. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 17 вересня 2021 року у АДРЕСА_3 проживають батько із сином; умови проживання хороші, є необхідні меблі, побутова техніка, продукти харчування; дитина має необхідний сезонний одяг, іграшки тощо; стосунки, традиції в сім`ї хороші, панує затишна атмосфера; за результатом бесіди й оцінки ставлення членів сім`ї дитина може виховуватись і проживати у ній (т. 1, а. с. 138).

28.13. За висновком оцінки потреб сім`ї й актом оцінки потреб сім`ї дитина забезпечена всім необхідним для проживання; харчування відповідає віку; дитина урівноважена, радісна, шкідливі звички у батька відсутні; стан задоволення потреб дитини задовільний; батько здатний забезпечити потреби дитини (т. 1, а. с. 139-144).

28.14. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 6 грудня 2021 року у АДРЕСА_2 проживають батько, дитина та її бабуся; дитина відвідує Тячівський заклад дошкільної освіти ясла-садок № 5; умови проживання добрі; бабуся проживає у літній кухні (т. 1, а. с. 200, 201).

28.15. Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов життя матері від 28 грудня 2021 року, складеного Бедевлянським сільським головою ОСОБА_7 та депутатом ОСОБА_8 , мати проживає у АДРЕСА_1 ; належний її дідусю триповерховий будинок загальною площею 378 м. кв., житловою площею 200 м. кв. має сім облаштованих та умебльованих житлових кімнат, зал площею 70 м. кв., дві кімнати гігієни на першому та другому поверхах, обладнану побутовою технікою кухню; у будинку є автономне опалення змішаного типу (газ і дрова), водонагрівальні системи з поданням холодної та гарячої води до всіх трьох поверхів; створені умови для окремого проживання матері на другому поверсі, де є дві спальні кімнати, дитяча кімната, приймальня та санвузол (туалет із душовим боксом); у дворі будинку є літня кухня площею 70 м. кв. (складається із чотирьох кімнат, приймальні, спальні, кухні, ванної кімнати та туалету), в якій проживають дідусь і бабуся; сім`я добре матеріально забезпечена, має у користуванні автомобілі; технічно-побутові умови відмінні; підсобне господарство утримують спільно всі члени родини; у сім`ї тісні доброзичливі стосунки. До цього акта обстеження матеріально-побутових умов додані фотознімки, на яких відображені транспортні засоби, зовнішній вигляд житлового будинку, внутрішній вигляд кімнат, де проживає мати (т. 1, а. с. 215-227).

28.16. Згідно з висновком органу опіки та піклування (виконавчий комітет) Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 19 серпня 2021 року комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області встановила, що сімейне життя сторін спору не склалося, і вони проживають окремо; дитина проживає з батьком у м. Тячеві; є спір про місце її проживання, бо мати хоче, щоб син проживав із нею у АДРЕСА_1 ; батька письмово повідомили, що 10 серпня 2021 року о 14:00 буде засідати зазначена комісія з питань захисту прав дитини, але він не з`явився; питання розглядали у присутності матері; комісія з питань захисту прав дитини вважала за доцільне, щоб дитина проживала з матір`ю (т. 1, а. с. 91).

28.17. Відповідно до висновку служби у справах дітей Тячівської міської ради Закарпатської області щодо визначення місця проживання дитини від 17 листопада 2021 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області від 21 грудня 2021 року № 377, вирішили визначити місце проживання дитини разом із батьком на АДРЕСА_2 . Згідно з витягами із протоколів № 8 і № 9 засідань комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тячівської міської ради ця комісія заслухала обох батьків. На запитання комісії, чи зверталася мати до органу опіки з того приводу, що батько не дає бачитися їй із сином, відповіла, що не зверталася, проте викликала поліцію. Батько вказував, що не заперечує проти побачень дитини з матір`ю, а навпаки просив, щоб вона приходила до них побути з сином, але мати не виявляла бажання. Рішення про визначення місця проживання дитини з батьком прийняли одноголосно: 11 - «за», 0 - «проти» (т. 1, а. с. 243-246, т. 2, а. с. 27).

28.18. Відповідно до записів у трудовій книжці матері з 27 листопада 2018 року до 18 грудня 2021 року включно вона працювала медичною сестрою ТОВ «Тест Лайф», а з 10 січня 2022 року працює у Біловарському ЗЗСО І-ІІ ступенів на посаді шкільної медсестри (т. 2, а. с. 29-31).

28.19. Згідно з характеристикою ТОВ «Тест Лайф» від 22 червня 2021 року мати працює медичною сестрою з 27 листопада 2018 року; за час роботи зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу та приймати правильні рішення з питань, що стосуються її професійної діяльності; проходила курси підвищення кваліфікації та неодноразово використовувала набуті навички для вирішення поставлених завдань; уміє тримати себе в руках, дотримується всіх встановлених правил, допомагає колегам, не має шкідливих звичок і не створює конфліктів між співробітниками (т. 1, а. с. 213).

28.20. Відповідно до характеристики Біловарського ЗЗСО І-ІІ ступенів від 10 лютого 2022 року мати є випускницею Біловарської школи, яку закінчила з відзнакою; працює шкільною медичною сестрою; за час роботи проявила себе дисциплінованим, грамотним працівником; якісно та своєчасно виконує посадові обов`язки; у роботі керується наказами міністерств, фаховими інструкціями; систематично підвищує фахові знання; за час роботи скарг та стягнень не має; доброзичлива і ввічлива, з учнями та працівниками закладу толерантна, користується авторитетом і повагою (т. 2, а. с. 32).

28.21. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - реєстр) відомості про батька як фізичну особу-підприємця внесені до реєстру 25 червня 2021 року; основний вид діяльності - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет (т. 1, а. с. 40). За даними податкової декларації батька за 2021 рік обсяг його доходу (обороту) за звітний період становить 2 380 000 грн (т. 2, а. с. 141).

28.22. 22 березня 2022 року на підставі заяви матері комісія у складі фахівця з соціальної реабілітації Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг», виконувачки обов`язки начальника служби у справах дітей Тячівської міської ради Ребар Т. В., старшого інспектора ЮТП Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області Фіцай М. І. та директора Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Дроздової С. В. виїхала за місцем проживання дитини на АДРЕСА_2 , де встановила , що там проживає мама батька та його бабуся; зі слів бабусі, місцезнаходження батька та дитини їй невідоме; у будинку, який складається з двох житлових кімнат, порушені санітарно-гігієнічні умови, необхідне косметичне прибирання, про що було складений акт оцінки потреб сім`ї та висновок оцінки потреб сім`ї.

28.23. 8 березня 2022 року дитина виїхала за межі України у супроводі тітки - сестри батька. Останній виїхав за межі України 10-11 березня 2022 року як волонтер. На початку травня 2022 року він із сином повертались в Україну.

28.24. Батько разом із дитиною проживають у Сполученому Королівстві у м. Норвіч у графстві Норфолку; батько має в Англії посвідку на проживання (т. 3, а. с. 64). 2 червня 2022 року сина зареєстрували в Національній службі охорони здоров`я, лікарні «Іст Норвіч Медікал Партнершіп» (т. 3, а. с. 23, 24). З 6 вересня 2022 року дитину прийняли в початкову академію «Хартсіз» (англ. Heartsease); вона відвідує ясла «Сонечко» (англ. Bishy Barney Bees) (т. 3, а. с. 29-30), за що батько вносить плату (т. 3, а. с. 35-36, 41-42, 47-48).

28.25. Мати не заперечує, що спілкується з дитиною телефоном, зокрема по відеозв`язку.

29. Верховний Суд зауважує, що під час вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини він враховує інтереси самої дитини, а не її батьків або одного з них. Тому забезпечення якнайкращих інтересів дитини як прояв турботи про її права та свободи, є легітимною метою втручання у право на повагу до сімейного життя одного з батьків шляхом визначення місця проживання дитини з іншим із них. Для забезпечення якнайкращих інтересів дитини у такому спорі мають значення, зокрема: особисті якості батьків, відносини, які є у кожного з них із дитиною, їхнє ставлення до виконання батьківських обов`язків, сталість соціальних зв`язків дитини з батьками, можливість належного забезпечувати її побут, умови для виховання та розвитку, дбати про стан її здоров`я (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 525/282/17; постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18,від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19).

30. Верховний Суд зважує на встановлені судами факти щодо:

віку дитини, окремого проживання батька та матері, тривалості проживання сина з кожним із батьків, сталості його соціальних зв`язків із батьком і добросовісного виконання останнім батьківських обов`язків;

можливостей і здатностей батька забезпечити харчування та побут дитини, створити їй належні умови для проживання, виховання, освіти, загального розвитку, охорони її здоров`я;

легальності проживання батька із сином у Сполученому Королівстві (встановив суд апеляційної інстанції);

особистих якостей обох батьків і їхньої поведінки (зокрема особливостей поведінки матері, її спроби суїциду, а також того, що, хоч вона і стверджувала про перешкоди у побаченнях з дитиною, але, як встановив апеляційний суд, скарг із цьогоприводу до органу опіки та піклування не було);

відсутності обставин, які би вказували на неможливість подальшого проживання дитини разом із батьком (відсутності ознак її неприхильного ставлення до нього, фактів його негативного впливу на виховання та розвиток сина тощо);

оцінки органом опіки та піклування, який мав змогу заслухати обох батьків, можливості визначити місце проживання дитини з батьком.

З огляду на ці обставини Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про визначення місця проживання дитини разом із батьком. За наведених умов таке рішення відповідає якнайкращим інтересам дитини, які мають першочергове значення для вирішення спору. Тому визначення місця проживання сина з батьком за обставин цієї справи є пропорційним меті забезпечення зазначених інтересів дитини.

31. Мати у касаційній скарзі звернула увагу на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 7 грудня 2022 року у справі № 759/96/18, про те, що спір батьків щодо місця проживання дитини можна вирішити лише після її повернення до держави постійного місця проживання. Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від зазначеного висновку у постанові від 11 грудня 2023 року, зазначивши, що чинне законодавство України не передбачає імперативної умови про те, що перебування дитини за межами України є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання такої дитини. Факт проживання дитини за кордоном на час розгляду та вирішення спору не впливає на можливість ухвалення судом рішення про визначення місця її проживання. Такий факт не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання дитини, а повернення дитини в Україну не є передумовою для можливості вирішення відповідного спору батьків.Отже, знаходження дитини за кордоном України на час розгляду справи про визначення місця її проживання з одним із батьків не є перешкодою для вирішення такого спору.

32. Твердження матері про те, що апеляційний суд ухвалив судове рішення без обстеження умов проживання дитини, не є визначальним. Верховний Суд звертає увагу, що у справах про визначення місця проживання дитини забезпечення якнайкращих інтересів дитини вимагає врахування не лише умов її проживання за конкретною адресою, але й сукупності інших обставин, які дозволяють стверджувати, що забезпечення таких інтересів можливе шляхом встановлення, з ким із батьків дитині проживати краще. Такими обставинами є, зокрема, особисті якості батьків, їхня поведінка, ставлення до виконання батьківських обов`язків, урахування ними інтересів дитини, наявність взаєморозуміння з нею, характеристика її психоемоційного стану, висновки органу опіки та піклування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17).

33. Колегія суддів вважає безпідставним аргумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд помилково застосував висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц, щодо визначення місця проживання дитини без зазначення конкретної адреси. У тій постанові Верховний Суд вказав, що місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою, що, на думку колегії суддів, дає можливість суду з урахуванням обставин справи та для забезпечення якнайкращих інтересів дитини визначати місце її проживання, зокрема, з одним із батьків без зазначення конкретної адреси. Тому за обставин цієї справи апеляційний суд обґрунтовано визначив місце проживання дитини разом із батьком, не вказуючи конкретну адресу.

34. Мати у касаційній скарзі звернула увагу також на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 405/2584/17, про те, що, розглядаючи питання повернення дитини до держави постійного проживання, суд не може вирішувати по суті питання щодо піклування про дитину та визначення місця її проживання, бо це питання, виходячи зі змісту статті 16 Гаазької Конвенції 1980 року, належить до виключної компетенції держави постійного проживання дитини.

34.1. Будь-яка особа, установа або інший орган, які стверджують, що дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, може звернутися з заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини (стаття 8 Гаазької Конвенції 1980 року)).

34.2. Якщо Центральний орган, що одержав заяву, передбачену статтею 8, має підстави вважати, що дитина знаходиться в іншій Договірній державі, він без затримок передає заяву безпосередньо Центральному органу такої Договірної держави та відповідно інформує Центральний орган, що запитує, або заявника (стаття 9 Гаазької Конвенції 1980 року).

34.3. Після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до статті 3, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не будуть вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення (стаття 16 Гаазької Конвенції 1980 року).

34.4. Верховний Суд звертає увагу, що спір у справі № 405/2584/17 не був спором батьків ні щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, ні щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо. У тій справі суд оцінював, зокрема, (а) законність утримання матір`ю на території України дитини, яку вона одноосібно забрала з місця постійного проживання у Турецькій Республіці та визначила нове місце проживання в Україні, а також (б) наявність підстав для повернення дитини до Турецької Республіки чи передбачених Конвенцією підстав для відмови у такому поверненні.

34.5. Мати у справі № 307/1811/21 не подавала позовної заяви, оформленої згідно з вимогами ЦПК України, про повернення дитини в Україну. А Гаазька Конвенція 1980 року (про порушення апеляційним судом вимог статті 16 якої стверджувала мати) встановила спеціальний механізм подання заяви, спрямованої на забезпечення повернення дитини до країни місця її постійного проживання. Вирішення у суді спору про визначення місця проживання дитини цей механізм не замінює і не позбавляє мати у разі, якщо вона вважає, що батько незаконно перемістив або утримує дитину (стаття 3 Гаазької Конвенції 1980 року), можливості звернутися у порядку, встановленому цією Конвенцією, до Міністерства юстиції України або до компетентного органу Сполученого Королівства із заявою (вимоги до змісту якої визначені у статті 8) про повернення дитини.

34.6. З огляду на вказане безпідставним є твердження матері про те, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги статті 16 Гаазької Конвенції 1980 року, коли вирішив питання про визначення місця проживання дитини без її повернення до місця постійного проживання в Україні.

35. Аргументи матері щодо можливої мобілізації батька в Україні не впливають на правильність висновку апеляційного суду. Задоволення позову про визначення місця проживання дитини з одним із батьків не означає неможливість повторного вирішення у суді такого питання, якщо зміняться обставини, що вимагатимуть для врахування найкращих інтересів дитини визначення місця її проживання з іншим із батьків або з ними обома (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20).

36. З огляду на викладене Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновками апеляційного суду щодо вирішення первісного та зустрічного позовів.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

37. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 401 ЦПК України).

38. Враховуючи наведені вище мотиви, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

(4) Щодо розподілу судових витрат

39. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

40. Зважаючи на висновок щодо суті касаційної скарги, судові витрати у зв`язку з провадженням у суді касаційної інстанції покладаються на матір. Оскільки касаційну скаргу Верховний Суд залишив без задоволення, то немає підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої й апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

п о с т а н о в и в:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. М. Русинчук
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
А. Ю. Зайцев
Є. В. Краснощоков
Відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України постанову оформив суддя Гудима Д. А.