Справа № 212/9742/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Пижик В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

за участі представника позивача - Товкун А. В. ,

представника відповідача - Власкіної Т. Я. , -

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2023 року представник позивача звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача на різних посадах: з 16.07.2001 р. по 31.08.2003 р. підземним гірничим робочим, з 01.09.2003 р. по 22.10.2012 р. прохідником, звідки був звільнений за власним бажанням. Однак 30.08.2012 року об 12-00 год. із позивачем стався нещасний випадок, за результатом розслідування якого складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 30 серпня 2012 року на АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «КЗРК»), внаслідок якого ОСОБА_1 травмував ступню лівої ноги, після чого було встановлено діагноз: забій лівої ступні, флюктуюча гематома, підшкірний розрив сухожилля 3 пальця лівої ступні, що відноситься до тяжкої категорії травм. В подальшому за довідкою МСЕК 26.03.2013 р. позивачу первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності. Також 15.02.2023 р. відносно ОСОБА_1 , як підземного прохідника шахти «Ювілейна» затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання: 1) радикулопатія попереково-грижова L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно- сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня, які виникли через профмаршрут роботи позивача за період його роботи з 01.09.2003 р. по 22.10.2012 р. прохідником підземним на шахті «Родіна» АТ «Кривбасзалізрудком», де були наявні перевищення шкідливих умов праці на підставі інформаційної довідки про умови праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області. Так 11.05.2023 р. за довідкою обласної МСЕК № 2 позивачу було встановлено третю групу інвалідності по 01.05.2025 р. з протипоказанням важкої фізичної праці, в умовах виробничого пилу, вібрації, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, а також визначено ступінь втрати професійної працездатності на 65% (30% радикулопатія, 10% вібраційна хвороба, 15% ХОЗЛ, 10% трудове каліцтво 2019 року). Позивач вважає, що з вини АТ «КЗРК», яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, а завдана йому моральна шкода полягає в тому, що позивача постійно турбує головний біль, запаморочення голови, біль в попереково-крижовій області з іррадіацією в обидві ноги, утруднена хода, він постійно відчуває задишку навіть при незначному фізичному навантаженні, трапляються напади задухи по 2-3 рази на добу, сухий кашель, біль у грудях, загальну слабкість. При цьому втрачене здоров`я не можливо вилікувати, а стан його здоров`я не поліпшується, що викликає переживання. Стан здоров`я позивача вимагає постійного проходження медикаментозного лікування в санаторіях-профілакторіях, систематичного спостерігання у сімейного лікаря, чим було порушено нормальні життєві зв`язки, а захворювання вимагає додаткових зусиль для організації життя. Таким чином позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням, отриманим ним під час виконання трудових обов`язків та нещасним випадком на виробництві у розмірі 301500 грн., які на підставі викладеного просив суд стягнути з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податків з доходів фізичних осіб.

Представник відповідача, не визнаючи заявлені позовні вимоги, подала до суду відзив на позов, викладений у формі письмових пояснень, в яких вказувала, що до трудового каліцтва 2019 р. АТ «Кривбасзалізрудком» не має жодного відношення, оскільки 22.10.2012 р. позивач звільнився за власним бажанням з підприємства відповідача. Вказувала, що довідка Саксаганської МСЕК серія АБ №0004526 щодо встановлення позивачу 5% втрати працездатності не підтверджує такої внаслідок нещасного випадку на виробництві у 2012 році за результатами трудового каліцтва на підприємстві АТ "Кривбасзалізрудком", тому відсутні підстави поєднувати акт про нещасний випадок від 30.08.2012 р. з відсотком такої втрати працездатності. Крім того з акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 30.08.2012 р., встановлено, що винним у настанні нещасного випадку є сам позивач, який порушив вимоги законодавства про безпеку праці. При цьому підтверджувала, що позивач працював прохідником в умовах дії шкідливих факторів на підприємстві відповідача протягом 11 років 3 місяців. Однак ОСОБА_1 звільнився з АТ "Кривбасзалізрудком" 22.10.2012 року, після чого працював протягом 9 років 1 місяця прохідником на шахті "Ювілейна" ПрАТ "Суха балка" в умовах дії аналогічних шкідливих факторів, звідки був звільнений 03.12.2021 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Отже, після звільнення позивача з АТ «КЗРК» останній за станом здоров`я не мав медичних протипоказань до роботи прохідником в шкідливих умовах, тому працевлаштувався у ПрАТ "Суха балка", а Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача було складено 15.02.2023 р. саме на підприємстві ПрАТ "Суха Балка" без участі відповідача та після спливу 10 років з моменту звільнення з АТ "Кривбасзалізрудком", а за медичним висновком позивач почав звертатися за медичною допомогою з приводу лікування профзахворювань у листопаді 2018 року, тобто через 6 років після звільнення з підприємства відповідача та саме в період його роботи на ПрАТ "Суха Балка". При цьому позивач вже стягнув в судовому порядку відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому профзахворюваннями (65% втрати працездатності) та трудовим каліцтвом (10% втрати працездатності) з ПрАТ "Суха Балка" в розмірі 100000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі 212/3894/23 від 20.07.2023 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.10.2023 року. Додавала, що робота на гірничому добувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, а позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, при укладанні трудового договору був повідомлений про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі їх наслідки впливу на здоров`я, а також своєчасно забезпечувався засобами індивідуального захисту, створивши необхідні умови задля уникнення можливого негативно впливу шкідливих виробничих факторів на здоров`я працівників. Зазначала, що розмір заявленої до компенсації моральної шкоди позивачем є завищеним та недоведений, а також не враховує суму вже отриманого відшкодування з боку ПАТ «Суха Балка». На підставі викладеного просила суд відмовити у позові ОСОБА_1 повністю.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Представник позивача, адвокат Товкун А. В., у судовому засіданні, підтримуючи повністю вимоги ОСОБА_1 , надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві до суду, внаслідок чого просила суд задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, Власкіна Т. Я. , у судовому засіданні, заперечуючи проти заявлених вимог ОСОБА_1 , надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмових пояснень представника АТ «КЗРК», на підставі чого просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені його позову повністю.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 працював з 16.07.2001 р. по 31.08.2003 р. підземним гірничим робочим на шахті «Родіна», з 01.09.2003 р. по 22.10.2012 р. прохідником на шахті «Родіна» у ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником яких є АТ «КЗРК», звідки був звільнений за власним бажанням 22 жовтня 2012 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача ( НОМЕР_1 ).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15 лютого 2023 року, складеного на ПАТ «Суха Балка», встановлено наявність у ОСОБА_1 , який пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів 18 років 2 місяці (підземним прохідником шахти «Родіна» АТ «КЗРК» з 01.09.2003 р. по 22.10.2012 р. та підземним прохідником шахти «Ювілейна» ПАТ «Суха Балка» з 30.10.2012 р. по 03.12.2021 р.), професійних захворювань: 1) радикулопатія попереково-грижова L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня, що підтверджується медичним висновком від 10.01.2023 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», із зазначенням виникнення причин професійних захворювань: фізичні перенавантаження, з перевищенням показників впливу вібрації та з перевищенням концентрації пилу фіброгенної дії, що підтверджується Інформаційною довідкою про умови праці від 15.12.2021 р. ГУ Держпраці у Дніпропетровській області. При цьому підставою для встановлення професійних захворювань позивача послужив професійний маршрут ОСОБА_1 , зокрема, його робота протягом 9 років 1 місяця підземним прохідником шахти «Родіна» на АТ «КЗРК».

Згідно із довідками МСЕК № 130914 та № 127178 від 11.05.2023 р. ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 17.04.2023 року по 1 травня 2025 року та 65% стійкої втрати професійної працездатності через професійні захворювання (30% радикулопатія; 10% вібраційна хвороба; 15% ХОЗЛ; 10% трудове каліцтво 2019 року) з рекомендацією санаторно-курортного та медикаментозного лікування й лікування в невролога та сімейного лікаря.

Крім того відповідно до Акту про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, від 17 грудня 2012 року, складеного на ПАТ ««Криворізький залізорудний комбінат», встановлено отримання ОСОБА_1 , який працював підземним прохідником шахти «Родіна», трудового каліцтва на виробництві внаслідок забою лівої ступні, флюктуючої гематоми, підшкірного розриву, що сталось 30 серпня 2012 року з причин особистої необережності самого ОСОБА_1 та порушень правил безпеки іншими співробітниками ПАТ «КЗРК».

На підставі довідки МСЕК № 0004526 від 26.03.2013 р. ОСОБА_1 було встановлено 5% втрати професійної працездатності з 25 березня 2013 року по 1 квітня 2014 року.

Суд зазначає, що ст. 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За ч. 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (на момент перебування позивача у трудових відносинах із відповідачем) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до змісту п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи, що відшкодування працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом про нещасний випадок на виробництві від 17 грудня 2012 року та за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 15 лютого 2023 року втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання, спричинених негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, зокрема, на підприємстві відповідача, яке, як роботодавець, у свою чергу, не забезпечило створення безпечних умов праці позивачу, тому суд дійшов висновку про доведеність провини АТ «КЗРК» у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування останньому завданої моральної шкоди за рахунок також АТ «КЗРК».

Так невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком завдання трудового каліцтва позивачу та виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15.06.2020 р. по справі № 212/3137/17-ц.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням трудового каліцтва у 2012 році та професійного захворювання у 2023 році ОСОБА_1 було встановлено втрату працездатності у розмірі 55% внаслідок професійних захворювань, чим безсумнівно позивачу було заподіяно моральної шкоди, оскільки внаслідок трудового каліцтва та в подальшому професійних захворювань у позивача змінились умови життя, він змушений був проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт, а також свою обмеженість через неможливість продовжувати колишній активний спосіб життя.

При цьому суд відкидає посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 також працював на ПАТ «Суха Балка» у шкідливих умовах праці, де безпосередньо набув проф. захворювання, тому представники відповідача не були присутні при складанні акту від 15 лютого 2023 року, оскільки судом було враховано для даного позову стаж роботи у шкідливих умовах ОСОБА_1 саме на АТ «КЗРК», враховуючи профмаршрут позивача, що призвів до виникнення у нього проф. захворювань, зважаючи на те, що за «Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 р. № 337, у разі коли хворий працював на кількох підприємствах, де були умови для розвитку проф. захворювання, під час роботи за якими були умови для розвитку професійного захворювання, повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство, де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку професійного захворювання.

Таким чином доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності вини АТ «КЗРК» у спричиненні позивачу моральної шкоди суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні були встановлені достатні обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 з боку АТ «КЗРК», внаслідок чого позиція представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди через втрату працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт трудового каліцтва та професійного захворювання ОСОБА_1 з втратою його працездатності свідчить про безумовне спричинення йому моральної шкоди, що підтверджується, зокрема, безпосереднім 11 стажем роботи позивача на підприємстві відповідача.

В той же час суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на доведеність вини відповідача у втраті позивачем 5% працездатності через трудове каліцтво від 2012 року, оскільки ОСОБА_1 не було доведено, а з довідки МСЕК № 0004526 від 26.03.2013 року не вбачається, що 5% втрати працездатності ОСОБА_1 строком до 1 квітня 2014 року була обумовлена саме його трудовим каліцтвом на підприємстві відповідача 2012 року.

Також суд не бере до уваги посилання у довідці МСЕК № 127178 від 11.05.2023 р., що ОСОБА_1 було визначено 10% стійкої втрати професійної працездатності трудове каліцтво 2019 року, як доказ провини у цьому АТ «КЗРК», оскільки позивач станом на 2019 рік працював на ПАТ «Суха Балка», звільнившись з АТ «КЗРК» ще у 2012 році, тому до такого трудового каліцтва ОСОБА_1 відповідач не має відношення.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, на підставі наведеного обґрунтування при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва суд бере до уваги кількість часу, яку ОСОБА_1 пропрацював у шкідливих умовах на підприємствах, правонаступником яких є відповідач (9 років 1 місяць), загальний стаж роботи позивача у шкідливих умовах праці (18 років 2 місяці), ступінь втрати ним працездатності через отримане трудове каліцтво та професійні захворювання (загалом 55%), групу інвалідності позивача (ІІІ до 1 травня 2025 року), часткову провину самого ОСОБА_1 у нещасному випадку на виробництві, наслідком якого стало його трудове каліцтво, тривалість лікування позивача від трудового каліцтва та професійного захворювання, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в суді, а також провину підприємств, правонаступником яких є АТ «КЗРК», у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу.

Крім того суд бере до уваги той факт, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі 212/3894/23 від 20.07.2023 року, яке було залишено постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.10.2023 року без змін, з ПАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я через трудове каліцтво 2019 року та професійні захворювання 2023 року, було стягнуто 100000 грн. без утримання з таких сум податків з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Враховуючи викладене вмотивування, на переконання суду в рахунок відшкодування отриманого ОСОБА_1 при роботі у шкідливих умовах на підприємствах, правонаступником яких є відповідач, трудового каліцтва та професійних захворювань, розмір відшкодування з боку АТ «КЗРК» завданої позивачу ушкодженням здоров`я моральної шкоди повинен дорівнювати саме 100000 грн., що відповідатиме завданому позивачу обсягу моральних страждань через незворотність негативних наслідків ушкодження здоров`я на його подальшому житті.

Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц.

Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю.

На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21.

Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивача звільнено за законом, відповідно до розміру частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 1000 грн.

Керуючись ст. 4-5, 13, 19, 76-81, 89, 133-141, 258-259, 263, 265 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, - 100000 (сто тисяч) грн. без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави судовий збір у сумі 1000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 8 січня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , адреса: м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева 1-А.

Суддя: Д. О. Козлов