Постанова

Іменем України

14 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 757/3323/23-ц

провадження № 61-7885св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 рокуу складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., суддів Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Млинівського районного суду Рівненської області.

ОСОБА_1 оскаржила ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків скарги.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачка просить визнати неправдивість свідчень ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , визнати завдання їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок надання свідками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 неправдивих свідчень, відшкодувати їй моральну та матеріальну шкоду. Однак із заявлених позивачкою вимог не слідує, що такі вимоги підпадають під пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

05 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася із клопотанням про відтермінування сплати судового збору та звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року про передачу справи за підсудністю у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання неправдивими свідчень, відшкодування майнової та моральної шкоди визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року, однак не сплатила судовий збір. Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків - протягом десяти днів з моменту вручення ухвали;

05 квітня 2023 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відтермінування сплати судового збору та повторне клопотання про звільнення її від сплати судового збору, обґрунтоване тим, що їй незрозуміло, чому вона має сплачувати судовий збір, і що суд не звернув увагу на характер вимог, завлених у позові, які дають підстави до звільнення її від сплати судового збору;

подане ОСОБА_1 клопотання є необґрунтованим і містить ті ж самі доводи, на які позивачка посилалася в апеляційній скарзі. Мотиви, з яких виходив суд, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, містяться в ухвалі Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху. Ухвала є чіткою, зрозумілою та містить посилання на відповідні норми права. Тому підстави для відтермінування сплати судового збору чи звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відсутні;

у клопотанні ОСОБА_1 зазначила, що копію ухвали від 29 березня 2023 року вона отримала на електронну адресу 04 квітня 2023 року. Отже, строк для усунення недоліків закінчився 14 квітня 2023 року. Подане ОСОБА_1 клопотання без наведення інших підстав звільнення її від сплати судового збору не свідчить про усунення нею недоліків апеляційної скарги, про які зазначено в ухвалі суду від 29 березня 2023 року.

Аргументи учасників

У травні 2023 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є особою, звільненою від сплати судового збору, на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме як позивач у справі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої здоров`ю позивачки.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження у складі колегії із п`яти суддів.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права).

Позиція Верховного Суду

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (частини перша та третя статті 136 ЦПК України).

Відповідно до частин першої і третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (стаття 8 Закону України «Про судовий збір»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц (провадження № 61-16723св18) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні заяви про зменшення розміру судового збору та одночасно визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд не надав можливості особі, яка з нею звернулась, відреагувати на позицію суду щодо вирішення заявленого клопотання. Таким чином, повертаючи скаргу і вирішуючи питання про зменшення розміру судового збору, апеляційний суд неправильно застосував положення ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» та статті 6 Конвенції».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року по справі № 513/1344/19 (провадження № 61-10325св21) зазначено, що «положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані. Відмовляючи у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору, відстрочення сплати судового збору, апеляційний суд зазначив, що вказане клопотання не містить належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження майнового стану позивача, який би не дозволяв йому сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги. Оскільки вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконано, апеляційну скаргу було визнано неподаною та повернуто. Колегія суддів не погоджується із таким висновком, оскільки апеляційний суд не надав можливості особі, яка звернулася з апеляційною скаргою, відреагувати на позицію суду щодо вирішення заявленого клопотання, зокрема, сплатити судовий збір чи звернутися із клопотанням про звільнення від його сплати, надавши відповідні докази, а також усунути інші недоліки, зазначені в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 910/10939/22 (провадження № 12-53гс23) вказано, що: «апеляційний суд одночасно постановив ухвалу про відмову позивачці в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору та повернення апеляційної скарги. Внаслідок цього позивачка була позбавлена можливості дізнатись про те, що їй відмовили у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, та відповідно не змогла сплатити судовий збір і усунути недоліки апеляційної скарги».

Ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу (пункт 3 частини першої статті 260 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

ухвалою від 27 серпня 2023 року Печерський районний суд міста Києва передав справу № 757/3323/23-ц за підсудністю на розгляд Млинівського районного суду Рівненської області;

у березні 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду першої інстанції, у якій просила звільнити її від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»;

ухвалою від 29 березня 2023 року Київський апеляційний суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху та визначив строк для усунення недоліків скарги, а саме надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду. Апеляційний суд зазначив, що позивачка просить визнати неправдивість свідчень ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , визнати завдання їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок надання свідками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 неправдивих свідчень, відшкодувати їй моральну та матеріальну шкоду. Однак із заявлених позивачкою вимог не слідує, що такі вимоги підпадають під пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору;

05 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду клопотання, у якому просила відтермінувати сплату судового збору та звільнити її від сплати судового збору (т. 2, а. с. 244-246). Тобто було заявлено два клопотання: про звільнення від сплати судового збору та про відстрочення сплати судового збору;

в оскарженій ухвалі апеляційний суд вказав, що вирішив клопотання про звільнення від сплати судового збору в ухвалі Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, проте апеляційний суд не розглянув клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору;

в ухвалі апеляційного суду від 20 квітня 2023 року апеляційний суд не навів мотивів щодо відсутності умов для відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин, апеляційний суд зробив неправильний висновок про повернення апеляційної скарги.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена без дотримання норм процесуального права. У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити частково; ухвалу апеляційного суду скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук