ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 638/20304/21

провадження № 61-2139св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

Позови 1, 2:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія»;

відповідач- ОСОБА_1 ,

Позов 3:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач- ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник - адвокат Довбиш Світлана Петрівна, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 січня 2024 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Маміної О. В., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» (далі - ТОВ «Луцька аграрна компанія») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь частину основного боргу за договором позики від 30 серпня 2017 року у сумі 2 687 139,49 грн.

У листопаді 2022 року ТОВ «Луцька аграрна компанія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати за період з 01 січня 2021 року до 23 лютого 2022 року у сумі 2 264 025,77 грн у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року та три відсотки річних за період з 01 січня 2021 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 575 935,60 грн у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року.

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики б/н від 30 серпня 2017 року у сумі 2 937 270,22 грн, право вимоги якої виникло на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 28/04-1 від 28 квітня 2021 року (зі змінами); стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за період з 01 серпня 2021 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 186 706,50 грн у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних за період з 01 серпня 2021 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 49 973,83 грн, у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2022 року матеріали цивільної справи № 638/6575/22 за позовом представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних та інфляції та цивільної справи № 638/6228/22 за позовом ТОВ «Луцька аграрна компанія» до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 638/20304/21 за позовом ТОВ «Луцька аграрна компанія» до ОСОБА_3 про стягнення частини заборгованості за договором позики.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Луцька аграрна компанія», ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Луцька аграрна компанія» частину основного боргу за договором позики від 30 серпня 2017 року у сумі 2 687 139,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Луцька аграрна компанія» інфляційні витрати у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року за період з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року у сумі 2 264 025,77грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Луцька аграрна компанія» інфляційні втрати у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року за період з 01 січня 2021 року до 23 лютого 2022 року у сумі 2 264 025,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Луцька аграрна компанія» три відсотки річних у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року за період з 01 січня 2021 року до 23 лютого 2022 року у сумі 575 935,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Луцька аграрна компанія» судовий збір в розмірі 82 907,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 30 серпня 2017 року в розмірі 2 937 270,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року за період з 01 серпня 2021 року до 23 лютого 2022 року у сумі 186 706,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три відсотка річних у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року за період з 01 серпня 2021 року до 23 лютого 2022 року у сумі 49 973,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 12 405,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 у жовтні 2023 року оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року було залишено без руху. Запропоновано заявнику протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали надати Харківському апеляційному суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 142 967,26 грн. Роз`яснено заявнику, що у разі не усунення вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута заявнику.

На виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року ОСОБА_3 06 грудня 2023 року звернувся до апеляційного суду із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій просив звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року повторно залишено без руху, та надано заявнику строк протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 142 967,26 грн. Роз`яснено заявнику, що у разі не усунення вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що на підтвердження свого скрутного майнового стану заявником надано суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 29 листопада 2023 року за період з 1 по 4 квартал 2022 року, згідно яких сукупний дохід ОСОБА_3 за 2022 рік складає 25 795,00 грн, та відомості з 1 по 3 квартал 2023 року, згідно яких сукупний дохід ОСОБА_3 за вказаний період складає 15 400,00 грн.

Вказане свідчить, що розмір судового збору 142 967,26 грн дійсно перевищує 5% річного доходу заявника.

Разом з тим, заявником не надано доказів відсутності у нього як фізичної особи рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, а також відкритого банківського рахунку із грошовими коштами на ньому, що свідчило б про тяжке матеріальне становище заявника.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутися до апеляційного суду із клопотання про відстрочення, розстрочення або зменшення розміру сплати судового збору у відповідності до вимог статті 136 ЦПК України.

27 грудня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій повторно заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на скрутне матеріальне становище. На думку заявника, для звільнення його від сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги достатніми для суду є надані ним відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 29 листопада 2023 року за період з 1 по 4 квартал 2022 року, з яких вбачається, що розмір судового збору 142 967,26 грн перевищує 5 % його річного доходу.

Короткий зміст оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі частини другої статті 357 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником в установлений судом строк не були усунуті недоліки апеляційної скарги.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

09 лютого 2024 року ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Довбиш С. П.через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 січня 2024 року.

В касаційній скарзі заявник просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена апеляційним судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 11 березня 2024 року ТОВ «Луцька аграрна компанія» просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

06 березня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення ЄСПЛ від 17 січня 1970 року у справі «Делькур проти Бельгії», заява № 2689/65 та від 11 жовтня 2001 року у справі «Гофман проти Німеччини», заява № 34045/96).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика ЄСПЛ під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику ЄСПЛ (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Крім того, у рішенні від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії», заява № 26746/05 ЄСПЛ зазначив, що вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Відповідно до частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються, в тому числі, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, яка у свою чергу регулює питання залишення позовної заяви без руху, повернення заяви.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За статтею 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

За змістом частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється, у тому числі, за подання до суду позовної заяви, апеляційної і касаційної скарг на судові рішення. Розміри ставок судового збору визначені у статті 4 цього Закону.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за такої умови: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача- фізичної особи за попередній календарний рік. Також суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 906/308/20 (провадження № 12-58гс23) наголосила, що положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до відповідача - фізичної особи за наявності відповідної підстави, визначеної зазначеною нормою.

З наведеного вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення заявник повинен сплатити судовий збір. Проте суд за клопотанням такого заявника може зменшити йому розмір належного до сплати судового збору або звільнити його від сплати такого збору в разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу цього скаржника.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан (дохід) особи закон не містить, тому суд має встановити можливість сплатити судовий збір на підставі поданих заявником доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях (заявах) мають бути достатньо аргументовані.

Аналіз матеріалів справи, яка переглядається, свідчить про те, що на виконання ухвали Харківського апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху з підстав несплати судового збору ОСОБА_3 у встановлений судом строк звернувся до апеляційного суду із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій просив звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище.

До цієї заяви ОСОБА_3 додав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 29 листопада 2023 року з 1 по 4 квартал 2022 року та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 29 листопада 2023 року з 1 по 3 квартал 2023 року.

Зокрема вказував на те, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги перевищує визначені 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік.

Із наданих заявником відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору убачається, що за період з 1 по 4 квартал 2022 року сукупний дохід ОСОБА_3 складає 25 795,00 грн, а за період з 1 по 3 квартал 2023 року - 15 400,00 грн.

Вказане свідчить, що розмір судового збору (142 967,26 грн) дійсно перевищує 5 % річного доходу заявника.

При цьому слід ураховувати, що згідно підпункту 2 пункту 1 Розділу V Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року № 822 (далі - Положення № 822), до державного реєстру включаються, зокрема, дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів, об`єкти оподаткування, сума нарахованого та/або виплаченого доходу.

Інформація про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору накопичується у Державному реєстрі відповідно до поданих податковими агентами податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску згідно зі статтею 51 глави 2, підпунктом 70.16.1 пункту 70.16 статті 70 глави 6 розділу IIПодаткового кодексу України (пункт 4 Розділу V Положення № 822).

Таким чином, вказаний Державний реєстр містить, зокрема, дані про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь фізичних осіб.

Постановляючи ухвалу від 25 січня 2024 року про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявнику, Харківський апеляційний суд вказаного до уваги не прийняв, як і не дав належної оцінки тому, що, з огляду на розмір отриманих ОСОБА_3 доходів, необхідність сплати заявником судового збору у розмірі 142 967,26 грн (тобто у розмірі, що більш ніж у 21 раз перевищує розмір мінімальної заробітної плати) суттєво ускладнює його доступ до суду.

Крім того, визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу заявнику, суд апеляційної інстанції повторно подане ОСОБА_3 клопотання про звільнення від сплати судового збору по суті не вирішив.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявнику є передчасним.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що доводи заявника знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в касаційному порядку.

При таких обставинах, відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником - адвокатом Довбиш Світланою Петрівною, задовольнити.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 січня 2024 року скасувати, справу за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» до ОСОБА_3 про стягнення частини заборгованості за договором позики, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат, направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов