РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року, місто Звягель Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

(Справа № 285/659/24, провадження у справі № 2/0285/659/24)

розглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції у спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про відшкодування шкоди заподіяною смертю потерпілого

В С Т А Н О В И В:

В січні 2024 року представник позивачів звернулися до суду з позовом до відповідачів в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по 159 800 грн кожному на відшкодування моральної шкоди завданою смертю ОСОБА_8 .

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що 24 лютого 2023 року близько 18 години 25 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Рено Магнум 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 у складі з напівпричепом Krone SD27, д.н.з. НОМЕР_2 рухаючись на 252 км а/д Київ-Чоп, поблизу с. Пищів, Звягельського району Житомирської області, в напрямку м. Рівне, де здійсним наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій знаходився на проїзній частині дороги проїзною. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід ОСОБА_8 загинув на місці події.

За фактом ДТП СВ Звягельського РВП ГУ Національної поліції у Житомирській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256.

Постановою слідчого від 25 травня 2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 25 лютого 2023 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Смерть ОСОБА_8 настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди.

Позивач ОСОБА_1 є батьком загиблого, а ОСОБА_6 , інтереси яких представляє ОСОБА_5 є дочкою загиблого і у зв`язку із його смертю їм спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених ними моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, які продовжують тривати до цього часу і ніколи не закінчаться, та пов`язаних з цим змінами у їх житті.

Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений законом для відшкодування з боку страховика з розрахунку 12 мінімальних заробітних плат станом на час події ДТП відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», склав 80 400,00 грн., а саме по 40 200 грн кожному.

Моральну шкоду позивачі оцінила в розмірі по 200 000,00 грн. кожному.

З огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить по 159 800 грн кожному, з розрахунку (200 000 40 200 = 159 80), яка залишається невідшкодованою та підлягає стягненню з відповідачів відповідно до вимог статті 1194 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. На його думку відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачам страхова компанія виплатила страхове відшкодування за моральну шкоду в розмірі 80 400 грн, а також ОСОБА_3 добровільно надав допомогу позивачу ОСОБА_1 в розмірі 20 100 грн шляхом перерахування на картку, 15 000 грн передав ОСОБА_1 готівкою та оплатив переміщення тіла загиблого в розмірі 4 800 грн..

Крім того, представник відповідача вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_7 не можуть бути задоволенні оскільки останній під час ДТП перебував в трудових відносинах з відповідачем ОСОБА_3 , а тому за шкоду заподіяну працівником несе відповідальність роботодавець.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Позивачка ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , подала заяву про підтримання своїх позовних вимог та розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши усні пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком, а неповнолітня ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.31,35).

24 лютого 2023 року близько близько 18 години 25 хвилин відповідач ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Рено Магнум 460», реєстраційний номер НОМЕР_1 у складі з напівпричепом Krone SD27, д.н.з. НОМЕР_2 рухаючись на 252 км а/д Київ-Чоп, поблизу с. Пищів, Звягельського району Житомирської області, в напрямку м. Рівне, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій знаходився на проїзній частині дороги проїзною. У результаті ДТП) пішохід ОСОБА_8 загинув на місці події.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 01 березня 2023 року складено актовий запис №191 (а.с.27).

25 лютого 2023 року за фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 (а.с.14).

Постановою від 25 травня 2023 року слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Житомирській області лейтенантом поліції Д. Прилипко, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000256 від 25 лютого 2023 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою ст.286 КК України (а.с.20-26).

Вказаною постановою встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху саме пішоходом ОСОБА_8 , який раптово вийшов на проїзну частину не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, перетинаючи проїзну частину справа наліво та перебуваючи при цьому у стані сильного алкогольного сп`яніння (кількість етилового спирту в крові - 2,62 %), що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала його смерть.

Згідно з висновком експертизи від 03.05.2023 року №СЕ19/106-23/4886-ІТ, ОСОБА_7 , як водій у в умовах місця пригоди не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу на момент ДТП була застрахована ПрАТ «УТСК» (а.с.47).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо)

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 19345св19).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_7 на момент ДТП перебував в трудових відносних з відповідачем ОСОБА_3 , про що повідомив останній та на підтвердження надав копію договору (а.с.127,128).

Отже, в даному випадку відповідальність за заподіяну шкоду несе відповідач ОСОБА_3 , в зв`язку з чим позовні вимоги до відповідача ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про закриття кримінального у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що в силу положення ст.ст.1167, 1187, 1193 ЦК України, відповідач ОСОБА_10 не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану позивачам моральну шкоду, особиста недбалість та необережність самого загиблого є підставою для зменшення розміру відшкодування.

Суд бере до уваги, що сам факт смерті сина та батька під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину і тривалість моральних страждань позивачів, що дана подія сталась у зв`язку з порушенням ПДР пішоходом ОСОБА_8 , якій перебував в стані алкогольного сп`яніння, добровільне надання з боку відповідача ОСОБА_3 матеріальної допомоги (20 100 грн) тому враховуючи вимоги розумності і справедливості вважає за доцільне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 , на користь позивача ОСОБА_1 - 25 000 грн. та на користь ОСОБА_5 - 30 000 грн.

Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачам моральною шкодою та не матиме наслідком збагачення позивачів за рахунок відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь держави також підлягає стягненню судовий збір з врахуванням часткового задоволення позову

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , як законного представника ОСОБА_6 , до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про відшкодування шкоди заподіяною смертю потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на відшкодування моральної шкоди 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) на відшкодування моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 549,87 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 02.04.2024 року.

Головуючий