КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5676/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р, Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення ухвалене 09.11.2021 року Солом`янським районним судом м. Києва у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якій просив суд переглянути заочне рішення від 09.11.2021 року суду першої інстанції, скасувати його, а також просив суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення 09.11.2021 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року заяву було залишено без руху, заявнику надано строк на усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року визнано неподаною та повернуто заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 4 Закону України «Про судовий збір» для відмови у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Апелянт вважає, що його права порушені, оскільки не можуть створюватися перешкоди для їх реалізації у вигляді сплати судового збору, так як відповідно до ст. 130 Конституції України дослівно «Держава забезпечує фінансування судів і діяльність судів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів».

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також зокрема тим, що суддею суду першої інстанції порушено положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

11 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвоката Полєтаєва А.А., в якому просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, суд першої інстанції керувався ч. 3 ст. 185 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що заявником у визначений ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року строк, не виконані вимоги ухвали суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено:

1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення;

2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку;

3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це;

4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача;

5) клопотання про перегляд заочного рішення;

6) перелік доданих до заяви матеріалів.

Відповідно ч. 8 ст. 285 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються правила статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без руху та запропоновано заявнику усунути недоліки поданої заяви в десятиденний термін з моменту отримання копії ухвали суду (а.с. 48).

Копію ухвали суду першої інстанції про залишення заяви без руху, 29 грудня 2021 року судом було направлено на поштову адресу заявника, яка була зазначена у заяві про перегляд заочного рішення суду, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 49).

Вказану копію ухвали суду першої інстанції про залишення заяви без руху, ОСОБА_1 отримав 18 лютого 2022 року, що підтверджується поштовим зворотнім повідомленням та (а.с. 190).

11 квітня 2022 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення та продовження процесуального строку, зі змісту якої вбачається, що заявником 18.02.2022 року отримано ухвалу суду першої інстанції від 28.12.2022 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 191-196).

В обгрунтування вищевказаної заяви заявник посилався на введений з 24.02.2024 року воєнний стан на території України, у зв`язку з чим просив суд поновити пропущений процесуальний строк на подачу заяви про усунення недоліків та апеляційне оскарження в частині визначення судового збору в зв`язку з отриманням ухвали від 18.02.2022 року. Також просив продовжити встановлений судом процесуальний строк 10 днів на подачу заяви про усунення недоліків та 15 днів на апеляційне оскарження в частині визначення судового збору до закінчення військових дій та військової загрози на території Києва та Київської області (а.с. 191).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року визнано неподаною та повернуто заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (а.с. 197).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 отримав копію ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року, однак, недоліки заяви про перегляд заочного рішення у встановлений судом строк не усунув.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник не повинен нести збитки зі сплати судового збору, оскільки сплата судового збору суперечить ст. 130 Конституції України, якою передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів, а в Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки надаючи оцінку таким твердженням апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що такими висловлюваннями та висновками заявник намагається уникнути сплати судового збору за подання апеляційної скарги, адже не посилається на жодну норму Законів України чи нормативно-правових актів чи інших правових документів щодо визнання Закону України «Про судовий збір» неконституційним, щоб надавало йому право звертатись до апеляційної інстанції безоплатно, а посилання на норму ст. 130 Конституції України в контексті непотрібності сплачувати такий судовий збір, входить у протиріччя з чинним Законом України «Про судовий збір», враховуючи ще і те, що саме сплачуючи судовий збір в державний бюджет країни, учасники справи забезпечують можливість держави фінансувати та функціонувати судову систему України загалом, як про це зазначено у ст. 130 Конституції України.

Разом з цим належить зазначити, що ст. 130 Конституції України врегульовано саме порядок фінансування для функціонування судів та діяльності суддів, що не є підставою для звільнення відповідача від сплати судового збору.

ЄСПЛ вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Відмова у звільненні від сплати судового збору, відстрочці або розстрочці його сплати не порушує положення п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

Посилання ОСОБА_1 як на поважність пропуску строку на подачу заяви про усунення недоліків про те, що з 24.02.2024 року Указом Президента України було введено воєнний стан по всій території України, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки саме лише посилання на факт впровадження на території України воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку у справі.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 наголосила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У заяві про поновлення та продовження процесуального строку на подачу заяви про усунення недоліків, заявник не наводить з посиланням на відповідні докази конкретних обставин, які виникли внаслідок запровадження в Україні воєнного стану та унеможливили виконання заявником відповідних процесуальних дій (виконання ухвали суду першої інстанції від 28 грудня 2021 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення залишено без руху) протягом установленого законом строку.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що заявник не подавав до суду заяви про відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції також роз`яснює право заявнику, що повернення заяви про перегляд заочного рішення суду не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно повернення позовної заяви, є безпідставними та необґрунтованими, та не спростовують правильного висновку суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «17» квітня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник