Справа № 347/1048/23
Провадження № 2/347/42/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря с/з Мошулі Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Косівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції про оспорювання батьківства

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про оспорювання батьківства. В обґрунтування своїх вимог, ствердив, що 29 квітня 2017 року між ним і відповідачем було укладено шлюб, який розірваний рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2020 року (Справа № 347/569/20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила сина - ОСОБА_6 і 11 травня 2017 року зареєструвала його у Рожнівській сільській раді Косівського району Івано- Франківської області, про що виконавчим комітетом Рожнівської сільської ради Косівського району Івано - Франківської області складено актовий запис № 20 і видано свідоцтво про народження (серія НОМЕР_1 ).

Батьком народженої дитини було записано позивача ОСОБА_3 однак з цим він згідний.

У зв`язку з вище наведеним, позивач просив виключити запис про батьківство ОСОБА_3 з актового запису № 20 від 11 травня 2017 року про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого у Рожнівській сільській раді Косівського району Івано- Франківської області та зобов`язати Косівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження дитини ОСОБА_6 виключивши запис про батьківство ОСОБА_3 з актового запису № 20 від 11 травня 2017 року про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого у Рожнівській сільській раді Косівського району Івано- Франківської області, та видати нове Свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_6 .

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Рогалевич А.Б. зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 народила сина від свого чоловіка ОСОБА_3 , так як однією сім`єю вони проживали ще задовго до реєстрації шлюбу (29.04.2017 року), а тому і батьком сина ОСОБА_8 і був зареєстрований в Рожнівській сільській раді його офіційний і біологічний батько ОСОБА_3 .

Крім того, адвокат Рогалевич А.Б. розцінює позов ОСОБА_3 про оспорювання батьківства як спробу уникнення виконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини.

Позиція учасників в судовому засіданні.

Представник позивача з огляду на висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, у вирішенні спору покладався на розсуд суду. Клопотання щодо відшкодування судових витрат заперечив в частині відшкодування витрат на паливно-мастильні матеріали, та витрат пов`язаних з підготовкою та оскарженням ухвали Косівського районного суду від 17.08.2023 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 вимоги позову повністю заперечив, вважав що в матеріалах справи наявні всі докази які підтверджують батьківство позивача. Клопотання про відшкодування судових витрат просив задовольнити повністю.

Заяви, та клопотання учасників справи.

25.04.2023 року адвокатом Рогалевичем А.Б. подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення судового засідання (а.с.28).

05.05.2023 року представник відповідача адвокат Рогалевич А.Б. подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.15).

10.05.2023 року до Косівського районного суду надійшов відзив на позовну заяву від представник відповідача адвокат Рогалевич А.Б. (а.с.20-24).

Від представника відповідача адвоката Рогалевича А.Б. 01.06.2023 року надійшла заява про справи, призначеної на 01.06.2023 року, без його участі та участі його довірительки (а.с.33).

01.06.2023 року від представника позивача адвоката Мельничука Я.В. надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання по справі без його участі та участі його довірителя (а.с.34).

26.07.2023 року представник відповідача адвокат Рогалевич А.Б. подав клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи (а.с.42-44).

23.08.2023 року адвокат Рогалевич А.Б. подав апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2023 року.

10.10.2023 року на адресу Косівського районного суду надійшло клопотання експерта по проведенню судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» за матеріалами цивільноїх справи № 347/1048/23 (а.с.101-102).

09.01.2023 року представник позивача адвокат Мельничук Я.В. подав клопотання про надання копій матеріалів судово-генетичної експертизи (а.с.123).

Від представника відповідача адвоката Рогалевича А.Б. 09.01.2023 року надійшло клопотання про розподіл судових витрат у разі відмови у задоволенні позову (а.с.125-127).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 02.05.2023 року позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.06.2023 року.

Ухвалою від 01.06.2023 року у справі призначено молекулярно-генетичну експертизу.

Ухвалою від 31.07.2023 року відновлено провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 17.08.2023 року.

Ухвалою від 17.08.2023 року у справі призначено молекулярно-генетичну експертизу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.08.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.09.2023 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 призначено до розгляду на 18.09.2023 року.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18.09.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Косівського районного суду від 17.08.2023 року без змін.

Ухвалою суду від 10.11.2023 року провадження у справі відновлено, призначено підготовче засідання на 14.12.2023 року.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.4, 25).

Відповідно до копії рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області (Справа № 347/569/20) від 22 травня 2020 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.5).

Згідно до довідки від 01.05.2023 року № 487/2.2-03, виданої Рожнівською сільською радою, ОСОБА_7 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до копії паспорта громадянина України у вигляді айді картки ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 в травні 2020 року (а.с.26).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-23/11617-БД від 01.11.2023 року за результатами експертного дослідження встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ймовірність даної події складає 99, 9999%. (а.с.105-118).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з оспорюванням батьківства позивача щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_6 .

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 121 Сімейного кодексу України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя (ч. 2 ст. 122 СК України).

Згідно ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про її народження.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п.11 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року, оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Слід зазначити, що передумовою звернення до суду у справах про виключення запису про батьківство є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Верховний суд у постановах від 23.10.19, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у незареєстрованому шлюбі. За час перебування сторін у шлюбі, у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про, що 11.05.2017 зроблено актовий запис №20.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/109-23/11617-БД від 01.11.2023 року за результатами експертного дослідження встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ймовірність даної події складає 99, 9999%.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. А відтак, враховуючи висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, який підтверджує батьківство ОСОБА_3 , щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_6 , суд доходить висновку що в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За відсутності підстав для задоволення позову, понесені судові витрати не підлягають до відшкодування.

Враховуючи той факт, що позов ОСОБА_3 до задоволення не підлягає, судовий збір до відшкодування не підлягає.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.6, 7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

За клопотанням сторін у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Оплату за проведення експертизи покладено на сторін порівну. Враховуючи той факт, що позов до задоволення не підлягає, з ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 слід стягнути витрати за проведення експертизи у розмірі 5420 гривень, які були сплачені нею за проведення експертизи (а.с.129).

Відповідно до ч.1 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_4 разом із неповнолітнім сином змушена була з`явитися для проведення експертизи, та приїхати з іншої країни, на її користь підлягають до відшкодування витрати за проїзд в сумі 2245 гривень, які підтверджується відповідними іменними квитками на проїзд (а.с.130-132).

Що вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано акт виконаних (наданих робіт) у цивільній справі №347/1048/23 від 20.09.2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 20.09.2023 року.

В судовому засіданні представник позивача частково заперечив вказані вимоги. ОСОБА_1 вважав, що вимоги в частині відшкодування витрат що пов`язані з оскарженням ухвали Косівського районного суду щодо призначення експертизи в апеляційному порядку на суму 3000 гривень, та витрати на пальне не підлягають до задоволення, та не є такими, що були вимушено понесені відповідачем.

Суд заслухавши доводи сторін в цій частині, вважає, що витрати пов`язані з підготовкою до написання апеляційної скарги на ухвалу Косівського районного суду від 17.08.2023 року щодо розподілу судових витрат за проведення молекулярно-генетичної експертизи не підлягають до задоволення. Ухвала Косівського районного суду 17.08.2023 року залишена судом апеляційної інстанції без зміни. Крім того, такі витрати не є вимушеними в даній справі, та були понесені лише з підстав незгоди відповідача, з прийнятим судом рішенням. Крім того, відповідач будучи цілком впевненою, що позивач є батьком дитини, повинна була передбачити, що у випадку відмови в задоволенні позову, витрати всеодно будуть стягнуті на її користь, однак відповідач категорично не погоджувалась з ухвалою суду, оскаржуючи її в суді апеляційної інстанції.

Щодо вимоги відповідача про стягнення витрат на пальне. В засіданні суду, представник відповідача ствердив, що ним надано чек (а.с.133), на придбання паливно-мастильних матеріалів, пов`язаних з прибуттям в засідання до суду апеляційної інстанції, де розглядалася скарга ОСОБА_4 на ухвалу суду від 17.08.2023 року.

Оцінюючи вказаний доказ, судом встановлено, що дійсно вказаний чек підтверджує придбання 18 вересня 2023 року паливно-мастильних матеріалів на суму 999, 93 грн.

Проте, суд не може визнати вказаний доказ (фіскальний чек) належним, з огляду на те, що в ньому не відображено хто саме здійснював купівлю паливно-мастильних матеріалів. Ні представник відповідача, ні відповідач не надали будь яких належних доказів, реальних витрат пального, виходячи із марки автомобіля та відстані, яку подолав адвокат для прибуття до суду апеляційної інстанції. У матеріалах цивільної справи, та клопотання про відшкодування витрат, не міститься доказів, які б підтверджували, що адвокат прибував в судове засіданні на власному автомобілі, чи автомобілі право користування яким він має, суду взагалі невідомо, чи має представник відповідача ОСОБА_2 водійське посвідчення. Представником відповідача не надано жодних розрахунків відстані, з місця якого він добирався до місця розташування суду, в якому відбувались судові засідання, як і не надано розрахунку витрат необхідних для переїзду та подолання відповідної відстані.

За таких обставин, виходячи з принципу змагальності сторін, та свободи в поданні ними суду своїх доказів, і у доведенні перед судом їх переконливості, суд приходить до висновку, що клопотання в частині відшкодування витрат на пальне у сумі 1000 гривень не підлягає до задоволення, з огляду на відсутність належних доказів, на підтвердження понесених витрат.

Отже, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень суду щодо оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин заявленого клопотання в рамках цивільної справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що докази надані представником відповідача, підтверджують співмірність наданих адвокатом Рогалевичем А.Б. послуг зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних послуг та виконання робіт, а фактично понесені витрати є обґрунтованими та документально підтвердженими на загальну суму: 14 000 гривень.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 82, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_4 ) третя особа: Косівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції про оспорювання батьківства відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 14 000 гривень, 5420 гривень - витрат на оплату молекулярно-генетичної експертизи та 2245 гривень - витрат пов`язаних з явкою відповідача для проведення молекулярно-генетичної експертизи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 січня 2024 року.

Суддя Ю.С. Кіцула