ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 березня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/10984/23

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/477/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі Департамент), Головного Управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі ГУ ДКСУ у Київській області), в якому просив стягнути з Держави Україна через ГУ ДКСУ у Київській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 7 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що 08 липня 2023 року інспектором лейтенантом УПП у м. Київ ДПП Юрковським А.С. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року постанову про накладення адміністративного стягнення визнано протиправною та скасовано, провадження у справі закрито.

Позивач указував, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що через протиправні дії працівника поліції (самовільне відкриття двері транспортного засобу та застосування фізичної сили) він зазнав приниження честі і гідності, оскільки були порушені його конституційні права, встановлені ст. 29, 30 Конституції України. Через звинувачення в адміністративному правопорушенні та подальші судові процеси порушився звичайний спосіб життя позивача, він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та знаходити час для отримання професійної правничої допомоги. Завдану моральну шкоду оцінив у 7 000 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Департаменту, ГУ ДКСУ у Київській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто на користь позивача з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету Україна в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 4 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та невірне застосування матеріальних норм, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції підставою для задоволення позовних вимог визнав лише факт закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу такого правопорушення.

Відповідач зазначив, що позивачем не надано належних письмових доказів на підтвердження заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд при обрахуванні розміру компенсації міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, що суперечить висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 1340/4056/18.

У наданому відзиві ОСОБА_1 , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Обґрунтовуючи доводи відзиву, позивач указував, що в позові чітко наведено обставини, за яких йому завдано моральну шкоду. Внаслідок неправомірних дій працівників поліції він втратив відчуття захищеності, оскільки, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про національну поліцію», завданням поліції є охорона прав і свобод людини, які щодо позивача грубо порушені. Крім того, поліцейськими не вжито заходів щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Посилався на те, що кожна особа оцінює ступінь спричиненої моральної шкоди самостійно, виходячи із глибини своїх душевних страждань та самостійно оцінює суму моральних збитків. Підставою для відшкодування шкоди у даному випадку є встановлення чинним рішенням суду факту порушення встановленого законом порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності, внаслідок чого ОСОБА_1 завдано душевних страждань.

Зазначав, що визначений судом розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 4 000 грн не суперечить засадам розумності та справедливості, посилаючись на те, що відшкодування Європейським судом з прав людини розміру компенсації за порушення прав людини становить близька 2 000 5 000 євро.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що порушене посадовою особою Департаменту патрульної поліції провадження про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрите судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу, навіть, якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.

Визначаючи розмір морального відшкодування, районний суд констатував, що порушене посадовою особою провадження про притягнення позивача до адміністративної відповідальності викликало у ОСОБА_1 негативні емоції, однак визначальним є доведеність належними та допустимими доказами заявленого розміру моральної шкоди, адже не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження. Суд, враховуючи конкретні обставини справи, сутність порушеного права позивача (його економічний еквівалент 510 грн), захист якого об`єктивно вимагав докладання позивачем додаткових зусиль для зміни організації свого життя у зв`язку з оскарженням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, виходячи з засад розумності та справедливості, з урахуванням середньої тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що достатньою компенсацією відшкодування моральних збитків буде стягнення на користь позивача 4 000 грн.

Пославшись на положення ч. 1 ст. 170 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 08 липня 2023 року в м. Києві по прос. Броварському, 29 інспектором-лейтенантом поліції Юрковським А.С. винесено постанову серії ЕАС № 7303396, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а.с. 9).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням інспектора, ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 08 липня 2023 року про накладення адміністративного стягнення в розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП; закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії, від 08 липня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та закрито провадження у справі (а.с. 10-13). Дійшовши наведеного висновку, суд апеляційної інстанції указав на невірну кваліфікацію вчиненого правопорушення, що виключає можливість притягнення позивача до відповідальності.

Звернувшись з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності зазнав глибоких душевних страждань, приниження його честі та гідності, як водія. Через звинувачення в адміністративному правопорушенні він був вимушений докладати додаткових зусиль для відновлення душевного спокою та попереднього ритму життя, доводити свою невинуватість в судових інстанціях та звертатися за професійною правовою допомогою.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. За змістом ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 ЦК України).

Застосовуючи положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що постановою інспектора ДПП від 08 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 08 липня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрито провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, в тому числі, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке у подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди і не перебуває в залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 та від 06 грудня 2023 року у справі № 370/463/21.

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відповідачем не спростовано того, що накладенням на ОСОБА_1 постановою, яка в подальшому судом визнана протиправною, адміністративного стягнення у виді штрафу позивачу завдано моральної шкоди. Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, та, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла переконання, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яке в подальшому закрите судом, свідчить про незаконні дії посадової особи Департаменту, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження, у зв`язку з чим висновок районного суду про те, що моральна шкода позивачу завдана протиправними діями Департаменту, є обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (справа «Stankovv. Bulgaria», заява № 68490/01, рішення від 12 липня 2007 року).

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 4 000 грн, яку належить стягнути на користь позивача, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, а також врахував конкретні обставини справи, сутність порушеного права позивача, захист якого об`єктивно вимагав докладання ним додаткових зусиль для зміни організації свого життя у зв`язку з оскарженням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На думку апеляційного суду, з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань позивача, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, розмір моральної шкоди у сумі 4 000 грн судом першої інстанції визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості, й підстав для його зменшення не вбачається, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо недоведеності позивачем заподіяння йому втрат немайнового характеру.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова