Справа № 539/308/24
Провадження № 2/539/341/2024
12 березня 2024 року Лубенський міськрайонний суд
у складі: головуючого судді Даценка В.М.,
за участю секретаря Шрейтер С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ :
Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
У позові вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.09.1994 по 15.05.2007. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дочка має прізвище ОСОБА_4 .
В період шлюбі у 2001 році по частинах в цілому було придбано домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 55,2 м.кв., житловою площею 32,0 м.кв., сараю з прибудовами «б», «б1», вбиральні «В», огорожі №1-2, газопроводу, №3, розміщених на земельній ділянці площею 1154 м.кв., що належить Лубенській міській раді.
Позивачка вказує, що даний житловий будинок з господарськими будівлями вони придбали для дочки, а тому будь-яких спорів з приводу спільно нажитого домоволодіння між ними не виникало. В даний час також спору немає, однак враховуючи спосіб життя, який веде відповідач, а саме зловживає спиртними напоями, виникла необхідність у поділі домоволодіння.
На підставі вищевикладеного позивачка прохає суд здійснити поділ вищевказаного домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом визнання за нею та ОСОБА_2 право власності за кожним по частині в даному домоволодінні.
У судове засідання позивачка не з`явилася, направивши до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів.
Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.1994 року по 15 травня 2007 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та про розірвання шлюбу (а.с.9-10) В період шлюбу та після його розірвання позивачка мала прізвище ОСОБА_5 .
28.10.2016 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.15).
Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 55,2 м.кв., житловою площею 32,0 м.кв., сараю з прибудовами «б», «б1», вбиральні «В», огорожі №1-2, газопроводу, №3, розміщених на земельній ділянці площею 1154 м.кв., що належить Лубенській міській раді, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 07.06.2001 року та 27.12.2001 року (а.с.16-17). Дане домоволодіння було придбано частинами відповідно 56/100 та 44/100. Право власності на домоволодіння зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.18).
Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.
Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).
Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно з частиною першою статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.
Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
У пункті 9 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Така позиція висловлена в постанові КЦС ВС від 22.01.2020 року у справі 711/2302/18.
На підставі зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем не було спростовано презумпцію права спільної сумісної власності на спірну будинок.
Наявні у справі докази не дають суду підстави для відступлення від рівності часток подружжя, тому спірне домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , підлягає поділу в рівних частках.
Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки
Керуючись ст. ст.22, 28, 29 КпШС України, ст.ст. 60-61, 69-71 СК України, ст.ст. 4-13, 133, 141, 142, 263, 265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ майна подружжя задовольнити.
Визнати домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 55,2 м.кв., житловою площею 32,0 м.кв., сараю з прибудовами «б», «б1», вбиральні «В», огорожі №1-2, газопроводу, №3, розміщених на земельній ділянці площею 1154 м.кв., що належить Лубенській міській раді, спільною сумісною власністю подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Визнати, за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1222 грн. 25 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів апеляційної скарги з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.
Суддя Лубенського
міськрайонного суду В.М. Даценко