Справа № 308/4456/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що 19.09.2015 року між ним та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис №259.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.11.2017 року, виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Позивач зазначає, що спочатку їх сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх трьох років сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних відносин. Основною причиною сварок була відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виховання та догляд дитини. Ініціатором конфліктів завжди була колишня дружина та інколи вони закінчувались залишенням їх з сином наодинці. В таких випадках догляд та піклування за ним позивач здійснював самостійно з його матір`ю.

Позивач вказує, що він самостійно з сином відвідували лікарів, проводили періодичні та профілактичні медичні огляди, ходили до садочку, брали участь у всіх святкуваннях дошкільного навчального закладу, вчились та адаптувались до дитячого колективу. Більше того, 12.10.2022 року, ОСОБА_2 виїхала за кордон і до сьогоднішнього часу не повернулась, доглядом та вихованням дитини не займається.

Отже, позивач вважає, що колишньою дружиною свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні сина є мінімальною та недостатньою, а перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, вона має усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя.

За таких обставин, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Меренич М.І. у судове засідання подала заяву, у якій просила проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бойко Б.Б. в судове засідання надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. При прийнятті рішення просив максимально врахувати інтереси дитини.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 19.09.2015 року було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис №259.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 - видане 14.11.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками дитини записано: у графі батько - ОСОБА_1 , а в графі мати - ОСОБА_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 27.01.2023 року справа № 308/513/23 шлюб, раніше укладений між гр. ОСОБА_2 , 1990 р.н. та ОСОБА_1 1986 р.н. - розірвано.

Як встановлено в судовому засіданні, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 , однак остання наразі перебуває за межами України.

Факт перебування ОСОБА_2 за межами території України також підтверджується листом начальника Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 19.05.2023 року.

Відповідно до довідки №2 від 06.03.2023 року виданої головою ОСББ «Володимирське» ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , разом з ним проживає та знаходиться на його утриманні син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки виданою Ужгородською початковою школою «Веселка» Ужгородської міської ради Закарпатської області від 10.10.2023 року № 32 дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у першому класі вищезгаданого навчального закладу.

Відповідно до висновку №1281/02-23 від 08.11.2023 року виконавчого комітету Сюртівської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області, як органу опіки та піклування, про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 встановлено, що Службою у справах дітей Сюртівської сільської ради (далі - ССД) проведено перевірку щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановлено наступне. ССД разом з комісію провели акт обстеження умов проживання дитини за місцем проживання батька гр. ОСОБА_1 . У ході проведення акту з`ясовано, що житло розміщено на другому поверсі двох поверхового будинку. Складається з 7 житлових кімнат, кухні, коридора, 2-ох ванних кімнат, 2-і вбиральні, прихожа. Житлово-побутові умови задовільні. Наявне -електро та -газо, водопостачання. У будинку сучасний ремонт, чисто, охайно та затишно. В дитини наявна окрема дитяча кімната, речі особистого вжитку, іграшки, окреме місце для навчання та ігровий куточок, створені всі належні умови для духовного та фізичного розвитку дитини. Фахівцем соціальної роботи складено складно акт оцінки потреб сім`ї/особи де дитина підпадає під просту класифікацію випадку, соціального супроводу не потребує. Відомо, що за адресою: АДРЕСА_3 проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - мама заявника; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - вітчим заявника; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 -сестра заявника, а також відповідно до довідки від 11.10.2023 року № 72 виданою Часлівецьким старостинським округом за даною адресою з 2022 року проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати заперечує щодо позбавлення останньої батьківських прав, вона всіма можливостями піклується та дбає про свою дитину, фінансово її підтримує, тримає з сином зв`язок у телефонному режимі, не ухиляється від виконання нею батьківських обов`язків хоч і тимчасово не перебуває на території України. Також раніше службою було надіслано запит до ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області щодо надання інформації про притягування до адміністративного правопорушення по ст. 184 КУ гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 . Відповідно до вищезгаданого звернення отримано відповідь від Національної поліції ГУНП в Закарпатській області № 13192/106/25-1-2023 від 06.11.2023 року та відомо, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на обліку у відділенні № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області станом на 06.11.2023 року до адміністративної відповідальності не притягувалася. На підставі вищевказаного та враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 07.11.2023 року № 10, керуючись ст. 19, 150, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає, за недоцільне позбавити громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав по відношенню до її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п.2 ч. 1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року (справа 522/541/18) та 16 жовтня 2019 року (справа № 199/2143/17).

В постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року (справа 522/541/18) та 16 жовтня 2019 року (справа № 199/2143/17) в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року (справа № 300/908/17) зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На переконання суду позбавлення батьківських прав без достатніх для цього підстав, суперечить інтересам дитини тому, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, на думку суду, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

У судовому засіданні не встановлено та позивачем не надано доказів того, що відповідачка умисно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначає, що вона всіма можливостями піклується та дбає про свою дитину, фінансово її підтримує, тримає з сином зв`язок у телефонному режимі, не ухиляється від виконання нею батьківських обов`язків хоч і тимчасово не перебуває на території України.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні не доведено, що поведінка відповідачки ОСОБА_2 відносно сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, також не надано суду доказів в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Суд також враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивач не надав належних та достатніх доказів умисної й винної поведінки відповідачки щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, які б давали підстави для застосування до відповідачки ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також те, що мати дитини заперечує проти позбавлення її батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: виконавчий комітет Ужгородської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 28.02.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк