ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 607/12437/18

провадження № 61-2022св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - Семененко Людмили Михайлівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року у складі судді Ромазана В. В. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у складі колегії суддів:

Парандюк Т. С., Міщія О. Я., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є співвласниками будинковолодіння на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею

0,04 га.

Суміжним землекористувачем є ОСОБА_2 , який є власником земельної ділянки площею 0,04 га.

Вказувала, що частина належного їй домоволодіння (гараж та хлів) розміщені на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 .

30 квітня 2005 року ОСОБА_2 нотаріально завіреною заявою надав згоду на використання своєї земельної ділянки для заїзду в її гараж. Водночас відповідач усупереч вказаній заяві та принципам добросусідства забороняє позивачці користуватися проходом та проїздом до вказаних приміщень, чинить перешкоди у доступі до належного їй гаража, заблокував проїзд та забороняє проходити через свою земельну ділянку до належного позивачці хліва.

ОСОБА_1 просила встановити їй постійний, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду на транспортному засобі до належних їй на праві приватної власності гаража та хліва, які розміщені на частині земельної ділянки площею 0,04 га, належної відповідачу на праві власності, на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

21 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено особистий, безоплатний, безстроковий земельний сервітут ОСОБА_1 з метою проїзду та проходу до належного їй на праві власності гаража (зазначеного під літ. «А» цокольного поверху технічного паспорта на садибний індивідуальний житловий будинок

АДРЕСА_1 ) та з метою проходу до належного їй на праві власності

1/2 частини хліва (зазначеного під літ. «Б» технічного паспорта на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ) згідно

з додатком 4 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2021 року № 8710-8711.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн, а також 8 478,00 грн вартості проведеної судової експертизи.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачка довела неможливість задоволення власних потреб щодо користування належним їй спірним майном в інший спосіб, ніж встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітуту), яка належить відповідачу.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Семененко Л. М. залишено без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

21 вересня 2022 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

11 лютого 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Семененко Л. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій з урахуванням уточненої редакції просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2023 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що, покладаючи в основу рішення висновок експертизи від 29 жовтня 2021 року № 2710-8711, суди всупереч вимогам статті 13 ЦПК України вийшли за межі заявлених вимог.

ОСОБА_1 , пред`явивши позовні вимоги про встановлення сервітуту, після проведення земельно-технічної експертизи у справі не визначила обсяг прав та обов`язків його учасників, а суд не наділений правом самостійно визначити зміст сервітуту; рішення суду про часткове задоволення позову та встановлення земельного сервітуту згідно з додатком 4 до висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від

29 жовтня 2021 року № 8710-8711 є незаконним та необґрунтованим. Суди залишили поза увагою те, що в матеріалах справи немає відомостей, що приміщення № 1-5 загальною площею 28,0 кв. м використовувалось ОСОБА_1 як гараж; це приміщення знаходиться в цокольному поверсі частини будинку, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , та розміщене на земельній ділянці, яка належить на праві власності

ОСОБА_2 ; до приміщення № 1-5 у позивачки є вільний доступ із житлового будинку; земельна ділянка, яка належить на праві власності позивачці,

є практично вільною від будь-яких забудов, що, у свою чергу, не позбавляє її права облаштувати гараж на належній їй на праві власності земельній ділянці.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі

№ 405/6342/13-ц та від 14 березня 2018 року у справі 551/176/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

12 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив,

у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, такими, що прийняті з урахуванням усіх обставин справи.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

04 травня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , який виготовлений станом на 04 листопада 2004 року, співвласниками цього будинку є ОСОБА_4 - 1/4 частки

і ОСОБА_1 - 3/4 частки.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0439 га, розташованої в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0628, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ТР № 063310, виданим 26 травня

2004 року.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,04 га, розташованої

в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0626, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ТР № 063311, виданим 26 травня 2004 року.

Вказані земельні ділянки є суміжними.

Відповідно до договору конкретного користування від 18 листопада

2004 року, посвідченого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І. Я., зареєстрованого в реєстрі за

№ 1-2445, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 домовилися про такий порядок користування житловим будинком на АДРЕСА_1 : у користування ОСОБА_4 переходять: житлова кімната № 2-6 площею 19,3 кв. м; житлова кімната

№ 2-7 площею 21,3 кв. м; літня кімната № 3-2 площею 15,7 кв. м; 1/2 частини хліва з підвалом літ. «Б», 1/5 частини огорожі «І». У користування

ОСОБА_1 переходять: коридор № 1-1 площею 8,5 кв. м; коридор

№ 1-2 площею 5,6 кв. м; котельня № 1-3 площею 20,4 кв. м; кладова № 1-4 площею 4,7 кв. м; гараж № 1-5 площею 28,0 кв. м; коридор № 2-1 площею

6,4 кв. м; коридор № 2-2 площею 11,3 кв. м; житлова кімната № 2-3 площею

20,8 кв. м; житлова кімната № 2-4 площею 19,3 кв. м; житлова кімната № 2-5 площею 15,4 кв. м; ванна № 2-8 площею 2,7 кв. м; кухня № 2-9 площею

5,7 кв. м; літня кімната № 3-1 площею 15,6 кв. м; 1/2 частини хліва з підвалом літ. «Б», вбиральня літ. «В», ворота «1», хвіртка «2», 4/5 огорожі «1».

20 квітня 2005 року між ОСОБА_4 (продавець) і ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець продав, а покупець купив без зміни цільового призначення земельну ділянку площею 0,04 га з кадастровим номером :02:001:0626.

Заявою від 30 квітня 2005 року, посвідченої державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І. Я.,

ОСОБА_2 вніс зміни, а саме зазначив, що у його користування переходить

2/3 частини хліва з підвалом під літ. «Б» згідно з планом, а ОСОБА_1 користується в?їздом в гараж, який знаходиться на території належної йому земельної ділянки. При добудові до належної йому частини житлового будинку ОСОБА_1 дає згоду на використання належної їй земельної ділянки шириною 1 м 10 см по довжині городу, але з умовою до підходу до вікна належної їй частини житлового будинку, взамін на вхід до сараю.

ОСОБА_2 зобов`язався всі комунікації: газ, світло, воду - проводити окремо

з центральної труби.

22 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про надання їй можливості встановлення земельного сервітуту, а саме права проходу та проїзду до належного їй майна, яку було надіслано цінним листом

з описом про вкладення. Однак відповідач не погодився надати їй таке право та встановити сервітут.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 29 жовтня

2021 року № 8710-8711 експерт встановив, що фактичний порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_1 відповідає правовстановлювальним документам на земельну ділянку. Площа фактичного користування ОСОБА_1 в межах земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0628, становить 0,0404 га. Фактичний порядок користування земельною ділянкою ОСОБА_2 відповідає правовстановлювальним документам на земельну ділянку. Площа фактичного користування ОСОБА_2 у межах земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0626, становить 0,0381 га. Належна

ОСОБА_1 1/2 частини хліва з підвалом (зазначеного під літ. «Б» зазначена у технічному паспорті на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ) розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:0626, яка належить ОСОБА_2 . Частина цокольного поверху, а саме: приміщення № № 1-1; 1-2; 1-4; 1-5 (зазначеного під літ. «А» технічного паспорта), розташована на земельній ділянці

з кадастровим номером :02:001:0626, належній ОСОБА_2 . Частина цокольного поверху, а саме приміщення № 1-3 (зазначеного під

літ. «А» технічного паспорта), розташована на земельній ділянці :02:001:0628, належній ОСОБА_1 . Частина цокольного поверху, включаючи гараж (приміщення № 1-5), розташована на земельній ділянці ОСОБА_2 . Під час огляду встановлено, що перед воротами в гараж улаштована тимчасова накрита прозора споруда. Перед спорудою улаштовані ворота, належні ОСОБА_2 . Тому можливості безперешкодного проїзду до гаража немає. Безперешкодного доступу (проходу) до належної їй 1/2 частини хліва з підвалом (зазначеного під літ. «Б» технічного паспорта), а також проходу та проїзду до гаража (зазначеного під літ. «А» цокольного поверху будинку технічного паспорта) немає. Варіанти сервітуту встановлено

в додатку 4 до цього висновку.

Експерт у зазначеному висновку також встановив розмір сервітуту, необхідний для проходу та проїзду до належного позивачу на праві власності гаража, а також проходу до її 1/2 частини хліва. Так, ширина сервітуту для проходу до належної позивачу 1/2 частини хліва з підвалом (зазначеного під

літ. «Б» технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок

АДРЕСА_1 ) становитиме 1 м. В результаті дослідження запроєктовано варіант сервітуту площею 5 кв. м та периметром 12 м. Для реалізації вказаного варіанта необхідним є улаштування хвіртки необхідною шириною у паркані

з металевої сітки. В результаті проведеного дослідження запроєктовано сервітут на право проїзду до гаража позивача, площею 10 кв. м та периметром 13 м. Для реалізації вказаного варіанта необхідно демонтувати розташовану перед воротами тимчасову накриту споруду.

Крім того, експерт у зазначеному висновку встановив, що безперешкодного доступу (проходу) до належної позивачці 1/2 частини хліва з підвалом (зазначеного під літ. «Б» технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 ), а також проходу та проїзду позивача до належного їй гаража (зазначеного під літ. «А» цокольного поверху технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок

АДРЕСА_1 ) немає, оскільки це нерухоме майно розташоване на земельній ділянці відповідача,

який встановленням тимчасової споруди (чого він не заперечує) позбавив позивачку можливості на належне користування її майном.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Стаття 98 ЗК України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Стаття 99 ЗК України визначає перелік, який не є вичерпним, земельних сервітутів, встановлення яких можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок.

Статтею 100 ЗК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 401 ЦК Україниправо користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Положеннями статті 403 ЦК Українипередбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Результат аналізу наведених норм цивільного і земельного законодавства України дає підстави для висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту,

у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що: правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися тільки між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18)); метою сервітуту

є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 351/1146/16-ц (провадження

№ 61-16854св18)).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази

за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Установивши, що у власності сторін знаходяться різні земельні ділянки, які

є суміжними; ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визначили порядок користування домоволодінням між співвласниками відповідно до договору конкретного користування від 18 листопада 2004 року, з урахуванням заяви від 30 квітня 2005 року про внесення змін; частина належної ОСОБА_1 частки розташована на земельній ділянці, яка перебуває у власності ОСОБА_2 ; добровільно сторони не досягли домовленості щодо встановлення сервітуту; суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок про наявність підстав для встановлення сервітуту.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки апеляційного суду

у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним

у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє

в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, аоскаржуваних судових рішень - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - Семененко Людмили Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

21 вересня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від

10 січня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов