Справа № 703/3914/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Холодняка В.М.

представників відповідача Філатова С.М., Геріх Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

17 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом КП «ВодГео» про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому просить визнати незаконним та скасувати накази директора КП «ВодГео» № 152-к від 30 травня 2023 року та № 209-к від 19 липня 2023 року про застосування відносно нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани; визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «ВодГео» № 11-к від 19 липня 2023 року про звільнення його з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України; поновити його на посаді інспектора відділу безпеки КП «ВодГео» з 19 липня 2023 року; стягнути з КП «ВодГео» середній заробіток за час вимушеного прогулу та допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати по оплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20 травня 2021 року він був прийнятий на роботу до КП «ВодГео» на посаду аналітика з інвестицій на 0,5 ставки посадового окладу. 23 вересня 2021 року його переведено на посаду інспектора відділу безпеки КП «ВодГео».

30 травня 2023 року наказом директора комунального підприємства «ВодГео» № 152-к до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за неналежне виконання трудових обов`язків.

Щодо обставин накладення вказаного дисциплінарного стягнення позивач вказує, що 16 березня 2023 року контролером відділу збуту ОСОБА_2 , спільно із ним, - інспектором відділу безпеки Домажерським В.В., та начальником відділу збуту ОСОБА_3 , під час обстеження мереж та вузла комерційного обліку кафе-бару «Журавель» було складено акт обстеження водопровідних та каналізаційних мереж, в якому зазначено факт позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання двома пластиковими трубами. Однак вказаний акт від 16 березня 2023 року був зареєстрований лише 05 квітня 2023 року за вхідним номером №54/01-06, тобто після того як 29 березня 2023 року в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_4 , контролером ОСОБА_5 було проведено розпломбування засобу вимірювальної техніки та знято лічильник 13866645 з показником 2154. Складений акт від 16 березня 2023 року був переданий технічному відділу 07 квітня 2023 року та начальником технічного відділу на ім`я директора підприємства було подано службову записку, в якій зазначено про неможливість розрахунку збитків, оскільки акт від 16 березня 2023 року не відповідає встановленій та затвердженій формі.

Згідно акту службового розслідування № 271/1/01-16 складеного 22 травня 2023 року комісією, створеною відповідно до наказу директора від 21 квітня 2023 року № 188/01-03 «Про проведення службового розслідування щодо обставин виявлення факту позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ФОП ОСОБА_6 та складання акту обстеження від 16 березня 2023 року» зазначено, що організаційними причинами даного інциденту є відсутність контролю за належне оформлення відповідних актів з боку працівників відділу безпеки, а саме інспектора Домажерського В.В. та начальника відділу безпеки ОСОБА_3 , неналежне виконання роботи контролера відділу збуту ОСОБА_2 своїх прямих обов`язків згідно посадової інструкції. Крім того, зроблено висновок, що в зв`язку з неналежним виконанням обов`язків контролером відділу збуту ОСОБА_2 , інспектором відділу безпеки Домажерським В.В. та начальником відділу безпеки ОСОБА_3 були нанесені збитки КП «ВодГео» на суму 360657,21 грн.

Таким чином, матеріали службового розслідування по факту оформлення позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання ФОП ОСОБА_6 кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що мало місце 16 березня 2023 року, стали підставою застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до позивача.

Позивач із вказаним наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення № 152-к від 30 травня 2023 року не погоджується за наступних обставин.

Вказує, що згідно посадової інструкції інспектора відділу безпеки КП «ВодГео», яка затверджена директором підприємства 01 травня 2021 року, зокрема п.2.7 інструкції, передбачено функціональний обов`язок інспектора відділу безпеки підприємства по виявленню фактів незаконного приєднання до мереж централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, разом з тим, згідно положень посадової інструкції інспектор відділу безпеки не наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за роботою контролера відділу збуту, зокрема ОСОБА_5 , а саме щодо належного оформлення актів. Зауважив, що контролери відділу збуту КП «ВодГео», зокрема і контролер ОСОБА_5 , підпорядковані безпосередньо начальнику відділу збуту ОСОБА_7 .

Таким чином, оскільки правом та обов`язком на складання актів наділені контролери відділу збуту, тому саме контролер зобов`язана була своєчасно здійснити його подальшу реєстрацію. Окрім того, вважає, що матеріалами службового розслідування, на підставі яких до нього застосовано догану, відповідно до вимог ст.130, ст.138 КЗпП України не доведено, що ним нанесені збитки КП «ВодГео» на суму 360657,21 грн. Відтак позивач вважає, що при застосуванні до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани за наказом №152-к від 30 травня 2023 року відповідачем не було дотримано вимог положень ст.149 КЗпП України.

Окрім того, позивач вказує, що наказом директора комунального підприємства «ВодГео» № 209-к від 19 липня 2023 року до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за неналежне виконання трудових обов`язків. В даному наказі зазначено, що підставою застосування до нього даного дисциплінарного стягнення є службова записка начальника відділу збуту ОСОБА_7 від 19 липня 2023 року. Однак, з підставами, за якими його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, позивач не погоджується, оскільки такі є необґрунтованими. Вважає, що оскаржуваний наказ прийнято без з`ясування всіх обставин, він не відповідає вимогам трудового законодавства, яке регулює питання притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Так, позивач вказує, що наказом директора комунального підприємства КП «ВодГео» №197/01-03 від 15 травня 2023 року наказано провести заходи, щодо виявлення недозвітів та самовільного користування, приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення нераціонального водокористування в селі Білозір`я Черкаського району Черкаської області та м. Сміла в термін з 16 травня 2023 року по 31 серпня 2023 року включно. Проведення заходів доручено здійснити контролерами водопровідного господарства відділу збуту спільно з інспекторами відділу безпеки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які на вказаний період підпорядковуються безпосередньо директору підприємства. Управління проведення заходів вирішено покласти на начальника відділу збуту ОСОБА_7 . Із зазначений наказом 16 травня 2023 року ознайомлені виконавці - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Наказом директора КП «ВодГео» № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року внесено зміни до наказу №197/01-03 від 15 травня 2023 року, та пункт 2 викладено в наступній редакції з 01 липня 2023 року: «проведення заходів здійснити контролерами водопровідного господарства відділу збуту спільно з інспектором відділу безпеки Домажерським В.В., вказаний період ОСОБА_1 підпорядковується безпосередньо директору підприємства».

Позивач зауважив, що із вказаним наказом № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року його було ознайомлено лише 17 липня 2023 року, що було засвідчено його особистим підписом у вказаному наказі. Із попереднім наказом №197/01-03 від 15 травня 2023 року його ознайомлено не було.

Окрім того, позивач наголошує, що зазначені накази суперечать посадовій інструкції інспектора відділу безпеки. Так, згідно п.1.3. посадової інструкції інспектора відділу безпеки затвердженої 01 травня 2021 року директором КП «ВодГео», інспектор відділу безпеки безпосередньо підпорядковується начальнику відділу безпеки підприємства. Згідно п.6 «Прикінцеві положення» зазначеної посадової інструкції, зміни і доповнення до даної посадової інструкції вносяться наказом директора підприємства. Разом з тим, за наказами № 197/01-03 від 15 травня 2023 року та № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року, зміни в посадову інструкцію інспектора відділу безпеки, за якою визначено його посадові обов`язки, не були внесені.

Також позивач зазначив, що за вказівкою директора ним було надано письмове пояснення на службову записку начальника відділу збуту ОСОБА_7 , в якому він зазначив, що станом на 19 липня 2023 року з наказом №197/01-03 від 15 травня 2023 року його не ознайомлено та ніяких доказів неналежного виконання ним трудових обов`язків не надано, тому просив провести службове розслідування. Крім того, станом на 19 липня 2023 року змін до посадової інструкції якою він керувався в роботі, внесено не було. Однак, службове розслідування при застосуванні до нього дисциплінарного стягнення на підставі службової записки начальника відділу збуту ОСОБА_7 від 19 липня 2023 року, проведено не було, його письмове пояснення до уваги не взято.

Також позивач зауважує, що накази №152-к від 30 травня 2023 року та №209-к від 19 липня 2023 року, за якими його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та на нього накладено стягнення у вигляді доган, в порушення порядку накладення дисциплінарного стягнення, не містять відомостей, в чому саме виразилося неналежне виконання ним трудових обов`язків, з посиланням на фактичні обставини, які саме дії чи бездіяльність були ним вчинені.

Окрім того, позивач вказує, що наказом директора КП «ВодГео» № 11-к від 19 липня 2023 року його на підставі п.3 ст.40 КЗпП України було звільнено з посади інспектора відділу безпеки з 19 липня 2023 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладних на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку з виплатою грошової компенсації невідбутої щорічної відпустки в кількості 35-ти календарних днів. В даному наказі зазначено, що підставою для звільнення позивача із займаної посади є наказ про застосування дисциплінарного стягнення №152-к від 30 травня 2023 року та наказ про застосування дисциплінарного стягнення №209-к від 19 травня 2023 року.

Із зазначеним наказом від № 11-к від 19 липня 2023 року про звільнення його із займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України позивач категорично не погоджується з наступних підстав.

Вказує, що наказ №11-к від 19 липня 2023 року про його звільнення взагалі не містить посилання на факт вчинення ним дисциплінарного проступку та не містить відомостей, які обов`язки встановлені трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку ним систематично не виконувалися. Із змісту даного наказу слідує, що після притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього стягнення у вигляді двох доган, роботодавець звільнив його за систематичне порушення трудової дисципліни, що фактично є незаконним. Тобто наказ містить тільки диспозицію норми п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України без розкриття об`єктивної та суб`єктивної частини дисциплінарного проступку. Відтак, позивач вказує, що в оскаржуваному наказі про його звільнення фактично не зазначено, з яких підстав прийнято рішення про його звільнення за п. 3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

З огляду на вказані обставини, позивач вважає накази №152-к від 30 травня 2023 року та №209-к від 19 липня 2023 року, за якими його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у вигляді доган, а також наказ №11-к від 19 липня 2023 року про його звільнення незаконними та такими, що підлягають скасуванню, відтак просить задовольнити позов у повному обсязі з вищевказаних підстав та поновити його на посаді інспектора відділу безпеки КП «ВодГео» з 19 липня 2023 року, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді від 27 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

В наданому суду відзиві, який надійшов до суду 11 вересня 2023 року представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

З приводу винесення оскаржуваних позивачем наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності представник відповідача пояснив, що при їх винесенні роботодавцем додержані передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, враховані обставини, за яких вчинено проступки. Так, в оскаржуваному наказі № 152-к від 30 травня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників КП «ВодГео» зазначено коли мало місце порушення трудових прав позивача 16 березня 2023 року, а також зазначено в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків - при виявленні факту позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання двома пластиковими трубами, позивачем не складений відповідно до вимог розділу IV Наказу 190 Акт про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування, що виявилося в порушенні вимог п. 2.7, 2.8, 4.1 посадової інструкції інспектора відділу безпеки. Зазначені порушення були усуненні лише 27 березня 2023 року, а самі порушення стали підставою для винесення відповідачем 21 квітня 2023 року наказу № 188/01-03 «Про проведення службового розслідування». Акт службового розслідування складено та підписано 22 травня 2023 року, наказ про оголошення догани позивачу прийнято 30 травня 2023 року, тобто дотриманий місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідач також не погоджується із твердження позивача, що останній не наділений правом та обов`язком на складання актів, оскільки таким наділені контролери відділу збуту, тому саме контролер зобов`язаний був здійснити його подальшу реєстрацію. Вказує, що типовою формою акту про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування як і Наказом 190 не передбачено хто безпосередньо зобов`язаний складати такий акт, натомість в типовій формі акту про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування зазначено, що такий складається представниками виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення. Окрім того, вважає, що позивач своїм підписом на акті обстеження водопровідних та каналізаційних мереж від 16 березня 2023 року погодився із фактом позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання двома пластиковими трубами ф 40мм, однак проведеним службовим розслідуванням встановлено, що факту позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання двома пластиковими трубами типу ф40мм у ФОП ОСОБА_4 кафе бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не існує, внаслідок чого було встановлено, що вказаний акт обстеження водопровідних та каналізаційних мереж від 16 березня 2023 року складено з порушенням вимог Наказу 190. За наведених обставин відповідач вважає, що Наказ № 152-к від 30 травня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників КП «ВодГео» відповідає вимогам КЗпП України.

Окрім того, представник відповідача стверджує, що наказ № 209-к від 19 липня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » також відповідає вимогам ст. 147 - 149 КЗпП України.

Вважає безпідставним твердження позивача, що він не був ознайомлений з наказом № 197/01-0 від 15 травня 2023 року «Про проведення заходів щодо виявлення недозвітів та самовільного приєднання до мереж», оскільки згідно п. 2 даного наказу він проводився контролерами водопровідного господарства відділу збуту спільно з інспекторами відділу безпеки Ковальовим П.В. та ОСОБА_9 і не стосувався трудової функції позивача.

Також вважає безпідставним твердження позивача, що з наказом № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року він не був своєчасно ознайомлений. Зазначає, що позивач в період з 03 липня 2023 року по 14 липня 2023 року перебував у відпустці, тому з наказом від № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року, яким було внесено зміни до вищевказаного наказу № 197/01-0 від 15 травня 2023 року, був ознайомлений в перший день виходу на роботу з відпустки, а саме 17 липня 2023 року.

Представник відповідача зазначив, що згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Так, згідно п. 5.5. Статуту КП «ВодГео» директор підприємства видає накази обов`язкові для найманих працівників Підприємства.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Водночас, за твердженням представника відповідача, в порушення вказаних норм та Статуту КП «ВодГео», позивач, приступивши до роботи 17 липня 2023 року, жодних дій на виконання вимог наказів № 197/01-0 від 15 травня 2023 року та № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року не вчиняв, що мало наслідком оголошення йому догани згідно наказу № 209-к від 19 липня 2023 року.

Не погоджується відповідач із твердженням позивача, що в наказ № 209-к від 19 липня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » не містить чітких формулювань по суті та обставин допущеного позивачем проступку, без посилання на законодавчі та локальні нормативні акти. Вказує, що в п. 1 вказаного наказу позивачу оголошено догану за неналежне виконання трудових обов`язків, зазначено обставини допущеного проступку - невиконання п. 2.7. посадової інструкції та наказів № 197/01-0 від 15 травня 2023 року та № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року.

За наведених обставин відповідач вважає, що наказ № 209-к від 19 липня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » є правомірним та відповідає вимогам ст. 147 - 149 КЗпП України.

Представник відповідача також стверджує, що розірвання трудових відносин із ОСОБА_1 було здійснено у чіткій відповідності до вимог та приписів чинного законодавства України.

Так, в оскаржуваному наказі № 11-к від 19 липня 2023 року «По особовому складу про звільнення працівника» підставою звільнення зазначено Наказ про застосування дисциплінарного стягнення № 152-к від 30 травня 2023 року та Наказ про застосування дисциплінарного стягнення № 209-к від 19 липня 2023 року, а причиною звільнення є систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Викладене, на думку представника відповідача, свідчить про відсутність підстав для скасування наказу директора КП «ВодГео» № 11-к від 19 липня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлення з ним трудових відносин.

На підставі наведеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили суд його задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді представник позивача зазначив, що докази понесення таких витрат, відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за результатом розгляду вказаної цивільної справи.

Представник відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні 17 жовтня 2023 року пояснив, що на момент винесення доган ОСОБА_1 він був його безпосереднім керівником. Вважає, що йому та ОСОБА_1 , безпідставно винесли догану наприкінці травня 2023 року. 16 березня 2023 року він, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приїхала до кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для здійснення перевірки з метою встановлення поза облікового приєднання доцентралізованого водопостачання. Він з Домажерським перевірили факт крадіжки води, використання магнітів, а ОСОБА_13 ці виявлені факти мала зафіксувати. Тобто, він з Домажерським виявили вказаний факт, а контролер його зафіксувала, склавши відповідний акт. Чому саме такої форми акт заповнила контролер йому не відомо. Всі бланки актів у контролерів. Чи надходив цей акт до техвідділу йому невідомо. Може пояснити, що ОСОБА_1 було звільнено 19 липня, начеб-то за те, що він 17 та 18 липня не був присутній на роботі, однак, вказує, що ОСОБА_11 був присутній на робочому місці і вони з ним виконували свої обов`язки, передбачені посадовими обовязками. Про те, що ОСОБА_11 мав виконувати обов`язки ОСОБА_14 про це ОСОБА_11 ніхто не повідомляв.

Допитана в судовому засіданні 19 лютого 2024 року в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона працює на посаді начальника відділу збуту КП «ВодГео», зазначила, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи за регулярне невиконання ним своїх трудових обов`язків. При оголошенні ОСОБА_1 догани першого разу була головою комісії при проведенні службового розслідування. Зазначила, що до посадових обов`язків інспектора відділу безпеки входить виявлення фактів незаконного приєднання до централізованого водопостачання та водовідведення, разом з тим, виявлення таких фактів має фіксуватись у відповідних актах, а відтак, на її думку, ОСОБА_1 був наділений повноваженнями на складання актів при виявленні фактів незаконного приєднання до централізованого водопостачання та водовідведення. Однак, в зв`язку з тим, що акт, який було складено по факту незаконного приєднання до мереж централізованого водопостачання в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не відповідав встановленій формі, що унеможливлювало проведення технічним відділом розрахунку збитків, завданих внаслідок такого незаконного приєднання до мереж водопостачання, відтак підприємству було завдано значних збитків. Окрім того, свідок ОСОБА_7 також вказала, що на підставі її службової записки на ім`я директора підприємства було ініційовано вжиття заходів дисциплінарного впливу стосовно ОСОБА_1 , який 17 липня 2023 року приступивши до роботи після виходу з відпустки відмовився ознайомлюватись із планами заходів на 17-18 липня 2023 року, до яких він був залучений наказом директора підприємства та до виконання наказу не приступив.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 1ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

У силу положень ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року відповідно до ст. 3 КЗпП до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 20 травня 2021 року.

Так, згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 20 травня 2021 року прийнято на посаду аналітика з інвестицій КП «ВодГео» на 0,5 ставки посадового окладу відповідно наказу №16-к від 19 травня 2021 року. На підставі наказу №17-к від 22 вересня 2021 року позивача переведено на посаду інспектора відділу безпеки КП «ВодГео». На підставі наказу № 11-к від 19 липня 2023 року позивача звільнено з посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладних на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 16-17).

Згідно наказу № 11-к від 19 липня 2023 року «По особовому складу про звільнення» виданого директором КП «ВодГео» І. Куготом, керуючись п.3 ст. 40 КЗпП України, інспектора відділу безпеки Домажерського В.В., звільнено із займаної посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладних на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Бухгалтерії підприємства доручено провести компенсацію невідбутої частини відпустки в кількості 35-ти календарних днів. В даному наказі зазначено, що підставою для звільнення позивача із займаної посади є наказ про застосування дисциплінарного стягнення №152-к від 30 травня 2023 року та наказ про застосування дисциплінарного стягнення №209-к від 19 липня 2023 року (а.с. 40).

Таким чином, позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, оскільки до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, позивач категорично заперечує щодо допущення ним невиконання обов`язків, покладних на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до вимог ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 31 КЗпП України роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Загальний порядок та підстави застосування дисциплінарних стягнень передбачені главою Х КЗпП України.

Згідно зі ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана, 2) звільнення.

Догана оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. В наказі обов`язково має бути посилання на відповідний документ, який порушив працівник.

Відповідно до положень ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

У статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.

Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні трудових обов`язків,закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

За приписами статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходить із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України.

З викладеного вбачається, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення повинні містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, які полягають у порушенні або неналежному виконанні покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Варто також зауважити і про те, що зі змісту ст. 138 КЗпП України вбачається обов`язок саме роботодавця доводити наявність умов, серед яких вина працівника, для притягнення такого до відповідальності. Тобто, у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, що підтверджується відповідною судовою практикою, наприклад постановами ВС від 24.07.2019 р. у справі №359/4316/17, від 08.10.2020р. у справі №202/2817/19.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

Аналіз викладених вище норм вказує, що під час вирішення питання про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності на роботодавцеві лежить обов`язок щодо визначення: в чому конкретно проявилося порушення працівником трудової дисципліні з додержанням власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, зазначення фактичних обставин вчинення дисциплінарного проступку. Для накладення дисциплінарного стягнення необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Аналогічні правові висновки були зроблені Верховним Судом в постанові від 20.07.2020 року, справа № 554/9493/17, провадження № 61-38286св18, які враховуються судом, з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Законодавство про працю не закріплює переліку діянь, які вважаються порушенням трудової дисципліни. Тому для встановлення дисциплінарного проступку важливо з`ясувати коло трудових (службових) обов`язків працівника. Саме їх невиконання чи неналежне виконання складають основу об`єктивної сторони складу цього правопорушення.

Саме тому у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послугували підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Отже, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, щоб факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Крім цього, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, а також врахувати, що роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був поінформований належним чином.

Так, в ході розгляду справи по суті судом було встановлено, що в оскаржуваних наказах про застосування дисциплінарного стягнення №152-к від 30 травня 2023 року та №209-к від 19 липня 2023 року відповідачем ставилось в вину позивачу неналежне виконання останнім трудових обов`язків.

Однак вказаним вимогам накази №152-к від 30 травня 2023 року та №209-к від 19 липня 2023 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 не відповідають.

Так, як вбачається з матеріалів справи згідно наказу директора комунального підприємства «ВодГео» № 152-к від 30 травня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників КП ВодГео» в тому числі до інспектора відділу безпеки ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за неналежне виконання трудових обов`язків. Підставою застосування вказаного дисциплінарного стягнення у вигляді догани зазначено матеріали службового розслідування по факту оформлення позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання ФОП ОСОБА_6 кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що мало місце 16 березня 2023 року та неналежне виконання трудових обов`язків працівниками КП «ВодГео» при виявленні факту (а.с. 36).

Згідно акту службового розслідування № 271/1/01-16 складеного 22 травня 2023 року комісією, створеною відповідно до наказу директора від 21 квітня 2023 року № 188/01-03 «Про проведення службового розслідування щодо обставин виявлення факту позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ФОП ОСОБА_6 та складання акту обстеження від 16 березня 2023 року» (а.с. 21-26) встановлено, наступні обставини.

Обставини інценденту: 14 березня 2023 року від організатора зі збуту ОСОБА_15 надійшла службова записка, в якій вона зазначила необхідність перевірки об`єктів на предмет користування централізованим водопостачанням та централізованим водовідведенням та зняття показників, один з яких є предметом службового розслідування, а саме кафе-бар ОСОБА_16 . У службовій записці було зазначено відділи, які необхідно залучити для всебічного дослідження та встановлення фактів порушень у випадку виявлення. 16 березня 2023 року контролер відділу збуту ОСОБА_2 , інспектор відділу безпеки Домажерський В.В. та начальник ВБ ОСОБА_3 під час обстеження мереж та вузла комерційного обліку кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » склали акт обстеження водопровідних та каналізаційних мереж, в якому зазначили факт позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання двома пластиковими трубами 40 мм. Також в акті зазначено вузол комерційного обліку №13866645 з показником 1223, антимагнітна пломба, яка не пошкоджена. Зі слів контролера відділу збуту ОСОБА_2 під час обстеження мереж на данному об`єкті відбулася сварка між працівниками ВБ та представниками данного закладу, у зв`язку з зазначеними порушеннями. Інспектор ВБ ОСОБА_1 стверджував про наявність позаоблікового водокористування, про яке йому відомо з 2021 року. Згідно Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України Наказ 190, Розділ 4 п 4. Факт самовільного приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення згідно з пунктами 1, 2 цього розділу фіксується представником виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення за участю споживача, який самовільно приєднався до цих систем, про що складається акт про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування. В ході проведення службового розслідування комісією встановлено, що акт від 16 березня 2023 року було передано технічному відділу 07 квітня 2023 року. Начальником технічного відділу на ім`я директора було подано службову записку, в якій він зазначив про неможливість розрахунку збитків, оскільки акт від 16 березня 2023 року не відповідає встановленій та затвердженій формі. Додатково зазначив що при обстежені відповідного колодязя в місті встановлення лічильника обліку води зазначені в акті труби ПЕ40 відсутні, вся розводка виконана трубами ПЕ 32. 27 березня 2023 року для усунення порушення та припинення безоблікового використання водопостачання працівниками СВП в присутності майстра СВП було перенесено вузол обліку та розпломбовано лічильник №13866645, якій належить об`єкту кафе-бар ОСОБА_16 з показником 12275.

З акту службового розслідування також вбачається, що згідно пояснень інспектора ВБ ОСОБА_1 під час перевірки об`єкту кафе-бар ОСОБА_16 було виявлено факт позаоблікового приєднання до мережі централізованого водопостачання, та контролером ВЗ ОСОБА_2 складено акт в присутності начальника ВБ ОСОБА_3 . Щодо зазначених показників лічильника він стверджує що контролер особисто спускалася в колодязь та фотографувала лічильник і звірялася з наявними у неї на той момент матеріалами даного об`єкту. Відносно складеного акту такої форми зі слів ОСОБА_1 начальником ВБ ОСОБА_3 було акцентовано увагу на невідповідність акту.

Контролер ВЗ ОСОБА_2 в поясненнях повідомляє що працівники ВБ повідомили їй, що на даному об`єкті є порушення про яке їм відомо з 2021 року та запропонували самостійно його визначити. Про те що акт складено власноруч вона не заперечує, також зазначено що всіх присутніх було ознайомлено з інформацією яка зазначена в акті, та підписано кожним особисто без заперечень. Показники лічильника особисто не бачила, так як інспектор ВБ Домажерський В.В. оглядав вузол обліку та фотографував лічильник, фото вона отримала через вайбер наступного дня. В акті зазначені показники лічильника зі слів інспектора ВБ Домажерського В.В.

Під час підготовки документів для розрахунку збитків контролером ВЗ ОСОБА_2 було виявлено невідповідність інформації щодо показників лічильника, про що вона повідомила свого начальника ВЗ ОСОБА_7 . Також зазначено що під час з`ясування правильності інформації, а саме останньої цифри на приладу обліку, яка суттєво впливає на розрахунок, інспектор ВБ Домажарський стверджував що остання цифра, а саме п`ята не повинна використовуватися в розрахунку, так як на лічильнику є позначка К = 10.

Начальник ВБ ОСОБА_3 в поясненнях підтверджує що акт згідно якого проводиться службове розслідування був складений контролером ВЗ ОСОБА_2 . Також зазначено, що контролер завчасно повідомила про те що візьме свої бланки актів. Пояснення щодо зняття фактичних показників лічильника та будь яка інформація з даного приводу відсутня.

На підставі наведеного з урахуванням положень посадових інструкцій комісія дійшла висновку, що організаційними причинами даного інциденту є відсутність контролю за належне оформлення відповідних актів з боку працівників відділу безпеки, а саме інспектора Домажерського В.В. та начальника відділу безпеки ОСОБА_3 , неналежне виконання роботи контролера відділу збуту ОСОБА_2 своїх прямих обов`язків згідно посадової інструкції. Крім того, зроблено висновок, що в зв`язку з неналежним виконанням обов`язків контролером відділу збуту ОСОБА_2 , інспектором відділу безпеки Домажерським В.В. та начальником відділу безпеки ОСОБА_3 були нанесені збитки КП «ВодГео» на суму 360657,21 грн (а.с.21-26).

Разом з тим, звертаючись із зазначеним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що в оскаржуваному наказі директора комунального підприємства «ВодГео» № 152-к від 30 травня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників КП ВодГео» в частині, що стосується притягнення його до дисциплінарної відповідальності та про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення йому догани відповідачем, не вбачається факту неналежного виконання, ним покладених посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією та порушення вимог чинного законодавства, оскільки правом та обов`язком на складання актів про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування послугою централізованого водопостачання та водовідведення він не наділений. Вказує, що складання актів належить до повноважень контролерів відділу збуту, тому саме контролер зобов`язана була своєчасно здійснити його подальшу реєстрацію. Окрім того, зазначає, що матеріалами службового розслідування, на підставі яких до нього застосовано догану, відповідно до вимог ст.130, ст.138 КЗпП України не доведено, що ним нанесені збитки КП «ВодГео» на суму 360657,21 грн., відтак вважає, що при застосуванні до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани за наказом №152-к від 30 травня 2023 року відповідачем не було дотримано вимог положень ст.149 КЗпП України.

Відповідно до посадової інструкції інспектора відділу безпеки, затвердженою директором КП «ВодГео» визначено права, функціональні обов`язки та відповідальність інспектора відділу безпеки КП «ВодГео». З посадовою інструкцією позивач ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис про це (а.с.41-42).

Так, згідно вказаної посадової інструкції, зокрема п.2.7, передбачено функціональний обов`язок інспектора відділу безпеки підприємства по виявленню фактів незаконного приєднання до мереж централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Водночас згідно положень посадової інструкції інспектор відділу безпеки не наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за роботою контролерів відділу збуту щодо належного оформлення актів, як і не наділений повноваженнями на складання актів про виявлення самовільного приєднання та/або самовільного користування послугою централізованого водопостачання та водовідведення.

Слід також зазначити, що наказ директора комунального підприємства «ВодГео» № 152-к від 30 травня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників КП ВодГео», яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності не містить належного формулювання допущеного останнім порушення, тобто що останній не виконав належних інструкцій, розпоряджень, наказів, тощо. Оскаржувана догана не містить у собі посилання на конкретний пункт правил, інструкцій чи наказів, які порушив ОСОБА_1 , а містить тільки узагальнене формулювання про порушення трудової дисципліни без належної вказівки на конкретний акт, який встановлює такі правила чи посадові обов`язки працівника, що є недопустимим в контексті процесуальних вимог до наказу, яким працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Як було вказано вище підставою для притягнення працівника до такої відповідальності є винне недотримання працівником вимог правил внутрішнього трудового розпорядку, не виконання законних наказів керівника чи конкретних посадових обов`язків, при цьому у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності має бути чітко визначено які саме накази не були виконані працівником.

Оспорюваний же наказ № 152-к від 30 травня 2023 року не містить відомостей про те, які саме обов`язки трудової дисципліни передбачені посадовою інструкцією інспектора відділу безпеки КП «ВодГео» були порушені ОСОБА_1 .

Відсутність у наказі посилань на порушення позивачем конкретних положень посадової інструкції, позбавляє можливості зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку.

Враховуючи відсутність в наказі № 152-к від 30 травня 2023 року вказаних вище обставин, суд не може констатувати неналежне виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 , тим більше враховуючи вказаний вище обов`язок саме роботодавця доводити винність працівника в порушенні своїх посадових обов`язків.

При цьому суд наголошує, що роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором, і про які працівник не був поінформований належним чином, що також закріплено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17.

Окрім того, ОСОБА_1 , звільнено із займаної посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладних на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення №209-к від 19 липня 2023 року. В даному наказі зазначено, що підставою застосування до нього даного дисциплінарного стягнення є службова записка начальника відділу збуту ОСОБА_7 від 19 липня 2023 року (а.с. 39).

У вказаній службовій записці начальника відділу збуту ОСОБА_7 від 19 липня 2023 року вказано, що інспектор Домажерський В.В. 17.07. та 18.07.23 року з 08-00 по 17-00 год. не долучився до виконання наказу № 197/01-03 від 15.05.23 року «Про проведення заходів щодо виявлення недозвітів та самовільного приєднання до мереж» та зі змінами від 30.06.23 «проведення заходів здійснити контролерам водопровідного господарства відділу збуту спільно з інспектором відділу безпеки Домажерським В.В., вказаний період ОСОБА_1 підпорядковується безпосередньо директору підприємства». Просила вжити заходи дисциплінарного впливу (а.с.37).

Як вбачається з наказу директора комунального підприємства КП «ВодГео» №197/01-03 від 15 травня 2023 року наказано провести заходи, щодо виявлення недозвітів та самовільного користування, приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення нераціонального водокористування в селі Білозір`я Черкаського району Черкаської області та м. Сміла в термін з 16 травня 2023 року по 31 серпня 2023 року включно. Проведення заходів доручено здійснити контролерами водопровідного господарства відділу збуту спільно з інспекторами відділу безпеки Ковальовим П.В. та ОСОБА_9 , які на вказаний період підпорядковуються безпосередньо директору підприємства. Управління проведення заходів вирішено покласти на начальника відділу збуту ОСОБА_7 . Із зазначений наказом 16 травня 2023 року ознайомлені виконавці - Шевчук Ю.І. та Ковальов П.В. (а.с. 34).

Відповідно до наказу директора КП «ВодГео» № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року внесено зміни до наказу №197/01-03 від 15 травня 2023 року, та пункт 2 викладено в наступній редакції з 01 липня 2023 року: «проведення заходів здійснити контролерами водопровідного господарства відділу збуту спільно з інспектором відділу безпеки Домажерським В.В., вказаний період ОСОБА_1 підпорядковується безпосередньо директору підприємства». Із вказаним наказом № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року позивача було ознайомлено 17 липня 2023 року, що засвідчено його особистим підписом у вказаному наказі (а.с.35).

Разом з тим, відомостей про ознайомлення позивача із попереднім наказом №197/01-03 від 15 травня 2023 року, до якого було внесено зміни наказом № 220/1/01-03 від 30 червня 2023 року матеріали справи не містять, що свідчить про те, що роботодавцем притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання обов`язків, про які працівник не був поінформований належним чином, що є не недопустимим.

При цьому відповідачем не наведено доводів на спростування вищевказаних обставин, відтак оскаржувані накази директора КП «ВодГео» №152-к від 30 травня 2023 року та №209-к від 19 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення йому доган за неналежне виконання трудових обов`язків є незаконними та підлягають скасуванню.

Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів наявності в діях позивача вини порушення трудової дисципліни, а саме не виконання посадової інструкції та причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на нього трудових обов`язків.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оспорювані позивачем накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є незаконними та таким, що підлягають скасуванню, оскільки матеріали справи свідчать про недотримання відповідачем при їх виданні вимог трудового законодавства.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд приходить до висновку, що дисциплінарні стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідачем із порушенням вимог трудового законодавства та за відсутності у його діях складу дисциплінарних проступків, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарних стягнень у вигляді догани відбулося без законних підстав.

Таким чином заявлені вимоги позивача про визнання незаконними та скасування наказів директора КП «ВодГео» № 152-к від 30 травня 2023 року та № 209-к від 19 липня 2023 року про застосування до нього дисциплінарних стягнень знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Окрім того, проаналізувавши вищевказані підстави для звільнення ОСОБА_1 , суд вважає, що звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

З передбачених п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У справі №705/539/21 (постанова від 02.02.2022) Верховний Суд вказав, що у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю. Проте - матеріали справи не містять доказів про те, що у період після останньої догани до звільнення позивач вчинив новий проступок, за який до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Оскільки підставою для звільнення позивача з роботи стало систематичне невиконання ним своїх посадових обов`язків, за які його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (накладено догану), після чого він не вчинив нового проступку - у відповідача не було підстав для його звільнення, адже за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення догана чи звільнення.

Зважаючи на підстави, які зазначені у наказах про накладення дисциплінарного стягнення № 152-к від 30 травня 2023 року та № 209-к від 19 липня 2023 року та наказі про звільнення № 11-к від 19 липня 2023 року, в сукупності, звільнення позивача в той же день, що й оголошення другої догани, суд вважає, що підставою для звільнення позивача з роботи стало систематичне невиконання ним своїх посадових обов`язків, за які його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (накладено догани), після чого він не вчинив нового проступку (матеріали справи доказів цього не містять).

Крім того, судом встановлено, що наказ № 152-к від 30 травня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників КП «ВодГео» в частині, що стосується застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани відносно ОСОБА_1 та наказ № 209-к від 19 липня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають вимогам трудового законодавства та є незаконними.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наказ № 11-к від 19 липня 2023 року «По особовому складу про звільнення працівника» щодо звільнення ОСОБА_1 не відповідає вимогам трудового законодавства та є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

З сукупності вищевикладеного слідує, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та про звільнення від посади, а також поновлення на роботі, є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Відтак позовну заяву слід задовольнити та поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу безпеки комунального підприємства «ВодГео» з 19 липня 2023 року.

Відповідно до частини першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви на користь позивача підлягає стягненню виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно з абз. 1 п. 2 роз. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Абз. 3 та 4 п. 2 роз. 2 Порядку передбачено, що в усіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до абз. 20 п. 4 розд. 3 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, окрім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Як передбачено п. 5 розд. 4 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено з роботи з 19 липня 2023 року, то для розрахунку середнього заробітку, відповідно до вимог Постанови №100, слід брати доходи позивача за останні два місяці перед звільненням, тобто за травень і червень 2023 року.

Згідно довідки про середній заробіток № 29 від 01 серпня 2023 року розмір заробітної плати ОСОБА_1 у травні 2023 року становив 12398 грн. 68 коп., розмір заробітної плати останнього у червні 2023 року становив 10027 грн. 68 коп., а всього 22426 грн. 36 коп.; кількість відпрацьованих днів у травні 2023 року - 22 робочих дня, кількість відпрацьованих днів у червні 2023 року - 17 робочих днів, а всього 39 робочих днів. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати становить: 575 грн. 03 коп., з розрахунку: 22426 грн. 36 коп./39 робочих днів = 575 грн. 03 коп. (а.с.43).

Період вимушеного прогулу ОСОБА_1 починаючи з 19 липня 2023 року по день винесення рішення суду, тобто по 18 лютого 2023 року становить 153 робочих дні, а розмір середнього заробітку за цей період становить 87 979 грн. 59 коп. (153 робочих дні х 575 грн. 03 коп.).

З огляду фактично встановлених обставин, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 87 979 грн. 59 коп., оскільки вказані вимоги позивача відповідають вимогам Закону, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу безпеки комунального підприємства «ВодГео».

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Як зазначено у позовній заяві та підтверджено у судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 , останній просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які поніс позивач ОСОБА_1 на правничу допомогу суду надано:

- договір про надання правничої допомоги б/н від 20 липня 2023 року укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Холодняком В.М. (а.с.45);

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність №484 від 02 липня 2012 року (а.с.46);

- акт виконаних робіт від 17 серпня 2023 року до договору про надання правничої допомоги від 20 липня 2023 року (а.с.47);

- квитанцію № 09-23 від 20 липня 2023 року на суму 2500 грн.;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести під час судового розгляду (а.с. 49).

Так, відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс під час судового розгляду адвокатом надано наступні послуги:

- консультація щодо правових підстав притягнення ОСОБА_1 до Дисциплінарної відповідальності та звільнення на підставі п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (кількість витраченого часу надання послуг 0,5 год. вартістю 200 грн.);

- письмовий запит до комунального підприємства «ВодГео» на отримання копій документів (кількість витраченого часу надання послуг 0,5 год. вартістю 500 грн.);

- складання позовної заяви (кількість витраченого часу надання послуг 3 год. вартістю 1300 грн.);

- письмовий запит до комунального підприємства «ВодГео» на отримання копій документів (кількість витраченого часу надання послуг 0,5 год. вартістю 500 грн.).

Таким чином, всього адвокатом Холодняком В.М. на підготовку позовної заяви витрачено 4 години 30 хвилин на надання послуг з правничої допомоги ОСОБА_1 на загальну вартість 2500 грн. 00 коп.

З приводу понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу адвоката під час розгляду справи в суді, представник позивача адвокат Холодняк В.М. в судовому засіданні вказав, що оскільки для надання суду доказів щодо таких понесених позивачем витрат необхідно виготовити відповідні документи і для цього необхідний певний час, тому докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді будуть надані позивачем чи його представником протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за результатами розгляду цивільної справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У пунктах 44, 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що "саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності".

Таким чином, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин та враховуючи відсутність у справі обґрунтованих заперечень відповідача щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги, яку позивач поніс в зв`язку з підготовкою позовної заяви у розмірі 2500 грн., документальне підтвердження зазначених витрат, суд вважає заявлені витрати обґрунтованими. Відтак, витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем при підготовці позовної заяви в розмірі 2500 грн. підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Крім того, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2147 грн. 20 коп. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, а також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по оплаті судового збору, від сплати яких був звільнений позивач за вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 2147 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 40, 139, 147,148, 149, 235 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354, 430 ЦПК України,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ВодГео» про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального підприємства «ВодГео» від 30 травня 2023 року № 152-к в частині, що стосується застосування дисциплінарного стягнення у вигляді - догани відносно ОСОБА_1 .

Визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального підприємства «ВодГео» від 19 липня 2023 року № 209-к про застосування відносно ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді - догани.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального підприємства «ВодГео» від 19 липня 2023 року № 11-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу безпеки комунального підприємства «ВодГео» з 19 липня 2023 року.

Стягнути з комунального підприємства «ВодГео» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 липня 2023 року по 18 лютого 2024 року включно в розмірі 87 979 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 59 (п`ятдесят дев`ять) коп.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Стягнути з комунального підприємства «ВодГео» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2147 грн. 20 коп. та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2500 грн., а всього 4647 (чотири тисячі шістсот сорок сім) грн. 20 (двадцять) коп.

Стягнути з комунального підприємства «ВодГео» на користь держави судовий збір в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2024 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: комунальне підприємство «ВодГео», код. , адреса місцезнаходження: пров. Якова Водяного, буд.45, м. Сміла, Черкаський район, Черкаська область.

Головуючий: Ю. В. Крива