КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/9318/23 Головуючий у І інстанції - Таран Н.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/5514/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

установив:

У липні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Деснянського районного суду м. Києваз позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 25 червня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №001-2900/840-0011, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 106000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,45% на рік для придбання майна, строком до 10 липня 2034 року.

Однак, відповідач умови договору належним чином не виконала, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2007 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2009 року в справі №2-4524/2009 позов ВАТ «Універсал Банк» задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 850915,80 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

21 січня 2010 року Деснянський районний суд м. Києва видав виконавчий лист №2-4524/2009 про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 850915,80 грн., також судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 252 грн.

У подальшому виконавчий лист №2-4524/2009 від 21 січня 2010 року було передано на виконання до державної виконавчої служби, до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В.

На час звернення до суду із даним позовом, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2009 року не виконано, заборгованість залишається не погашеною.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 23 травня 2020 року по 23 травня 2023 року в розмірі 16238,28 грн. та інфляційні втрати за період з 23 травня 2020 року по 23 травня 2023 року в розмірі 84772,12 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні зазначеного вище позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що боргові зобов`язання між Банком та відповідачем виникли в іноземній валюті, проте рішення суду борг стягнуто в національній валюті України гривні та без визначення еквівалента в іноземній валюті.

Тривале невиконання обов`язку по сплаті боргу в гривні призводить до знецінення національної валюти внаслідок девальвації і спричинення кредитору фінансових втрат, тому таке знецінення має бути відновлено у спосіб відшкодування інфляційних втрат.

Вказує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язанням, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Наголошує, що зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, відповідно до приписів п.п. 4 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання.

Така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦПК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

Просило суд, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №001-2900/840-0011, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 106000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,45% на рік для придбання майна, строком до 10 липня 2034 року.

Відповідні обставини встановлені заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2009 року у справі №2-4524/2009 і не підлягають доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Однак, відповідач умови договору належним чином не виконала, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2007 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2009 року у справі №2-4524/2009 позов ВАТ «Універсал Банк» задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 850915,80 грн., також судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

21 січня 2010 року Деснянський районний суд м. Києва видав виконавчий лист №2-4524/2009 про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 850915,80 грн., також судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 252 грн.

У подальшому виконавчий лист №2-4524/2009 від 21 січня 2010 року було передано на виконання до державної виконавчої служби, до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В.

На даний час рішення суду не виконано.

Ці обставини підтверджуються постановою про відкриття виконавчого провадження від 02 листопада 2012 року.

На даний час заборгованість залишається не погашеною.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування та стягнення банком 3% річних та інфляційних втрат за період з 23 травня 2020 року по 23 травня 2023 року, є помилковим та порушує норми матеріального права.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі, з огляду на наступне.

На території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№530-IX від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, відповідно до приписів п.п.4 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст.ст. 549-552 ЦК України).

Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст.625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

Така позиція, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року №703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року №127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну лію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законом України від 17.03.2020 року №530-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

В Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, Верховний суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16 прийшов до висновків, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.

Таким чином, нараховані АТ «Універсал Банк» 3% річних та інфляційні втрати за період з 23 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких обмежено згідно вимог Закону України від 17 березня 2020 року №530-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби», а відповідно нараховані правомірно.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).».

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

З огляду на вказані положення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» інфляційних втрат та 3 % річних обрахованих за період з лютого 2022 року по травень 2023 року, тобто у період дії воєнного стану.

Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача з 24 лютого 2022 року по 23 травня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції вважає таке нарахування безпідставним, а позовну вимогу щодо нарахування такої суми, такою що не підлягає задоволенню.

Проте, на підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає за можливе нарахування 3% річних та інфляційних втрат, лише за період з 23 травня2020 року по 23 лютого 2022 року.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що слід стягнути з ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 23 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 30275,22 грн., а також 3 % річних за 641 дні у розмірі 9511,65 грн. (180538,44 х 3% : 365 х 641), а всього 39786,87 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості рішення суду, щодо відмови у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних в період дії карантину, частково знайшли своє підтвердження та враховуються судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача за період з 23 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року інфляційну складову боргу у розмірі 30275,22 грн. та 3% річних у розмірі 9511,65грн., з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційну скаргу задоволено частково (на 39,38%), то слід розподілити судові витрати, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 1056,95 грн. за подачу позовної заяви та судовий збір у розмірі 1585,44 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Універсал-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, знаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19)за період з 23 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року суму у розмірі 39 786,87грн., що складається з: трьохвідсотків річних - 9511,65грн. та інфляційних втрат - 30 275,22 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, знаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 056,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, знаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 585,44 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба