ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/3463/21 Номер провадження 22-ц/814/364/24Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С.О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів на дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 105 565,67 (сто п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять грн 57 коп.) гривень але не більше ніж 100 відсотків від фактичної заборгованості по сплаті аліментів.

Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Дергачівського районного суду Харківської Полтавської області.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 11 січня 2023 року було прийнято до свого провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (а.с. 60).

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , пеню за прострочення сплати аліментів на дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 105 565, 67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) судового збору.

Не погодившись із вказаним рішення його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що виконавчий лист повертався стягувачу ( ОСОБА_2 ) , та починаючи з 07.05.2014 по 06.05.2021 стягнення аліментів на користь позивача на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснювалось , відтак відсутні підстави для стягнення пені за вказаний період.

Крім цього , апелянт вказує, що в оскаржуваному рішення не вказано , чи розрахунок проводився на підставі рішення згідно якого з нього стягнуто аліменти у розмірі з усіх видів заробітку проте не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , чи з застосуванням не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Адже вказана обставина суттєво впливає на вірне вирішення справи та правильність розрахунку позивача. Також скаржник зазначає, що стягнути з нього можливо лише пеню за один місяць прострочення сплати аліментів , а саме за період з 05.06.2021 по 10.07.2021 .

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року , та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з вимогами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Від шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини.

13 січня 2012 року Ленінським районним судом м. Харкова було винесено рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Після укладення іншого шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на " ОСОБА_5 ", що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9).

Ленінським районним судом м. Харкова було винесено виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення повноліття.

Оскільки відповідач ухилявся від сплати аліментів у останнього виникла заборгованість в розмірі 105 565, 67 грн, що підтверджено довідкою розрахунком заборгованості по аліментах ОСОБА_1 , виданою старшим державним виконавцем Шумейко К.В. (а.с 11-12).

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, що сприяє належному його виконанню та стимулює боржника до належної поведінки. Таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання обов`язку зі сплати аліментів.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не надав належних і достатніх доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а також підтверджували б факт виникнення заборгованість по сплаті аліментів не з його вини.

Натомість, твердження апелянта стосовного неврахування місцевим судом факту закриття виконавчого провадження та у зв`язку із цим відсутності у відповідача обов`язку зі сплати аліментів до 05.06.2021 року колегія суддів оцінює критично, оскільки останній був обізнаний про наявність судового рішення щодо стягнення з нього аліментів, натомість доказів про відсутність його обов`язку їх сплачувати суду не надано.

Крім того, колегія суддів визнає неспроможним твердження скаржника про те, що вимоги ОСОБА_2 є надуманими бо особа звертається до компетентних органів ДВС у разі порушення її права на отримання аліментів за рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини, проте позивач доказів такого порушення не надала, адже діями відповідача порушуються права дитини , оскільки її утримання є прямим обов`язком ОСОБА_1 у розумінні положень статті 51 Конституції України та статті 180 СК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов