РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 559/2469/23

Провадження № 22-ц/4815/289/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Андрошулік І. А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , який діє через представника

адвоката Сергатюк Юлію Олександрівну,

відповідач Варковицька сільська рада Дубенського району Рівненської області,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року у складі судді Панчука М. В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області о 15 годині 38 хвилин, повний текст рішення складено 11 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сергатюк Юлію Олександрівну звернувся до суду з позовом до Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_3 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася та свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0090, площею 0,2592 га, земельна ділянка кадастровий номер :01:005:0054, площею 0,8363 га, земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0091, площею 0,25 га, земельна ділянка кадастровий номер :08:003:0095, площею 2,4935 га, житловий будинок з госопдарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На початку липня 2023 року позивач дізнався про наявність складеного на його ім`я заповіту його бабою ОСОБА_3 . У зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть спадкодавця, 09.07.2023 він звернувся до органів ДРАЦС з метою його отримання. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 за заповітом, спадкоємцем за законом являється відповідач ОСОБА_2 , син померлої, який станом на сьогоднішній день спадщину прийняв, так як на час відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований разом з нею за однією адресою. На своє звернення до приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Хомич О.С. він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним було пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. У встановлений законом строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про існування заповіту. Про існування заповіту він дізнався від своєї сестри, яка є дочкою відповідача ОСОБА_2 , вже після спливу строку. Інший спадкоємець також не повідомляв позивача про існування заповіту, оскільки сам зацікавлений у прийнятті спадщини за законом. Просив суд про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю три місяці.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року вказаний позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили. В позові представника адвоката Сергатюк Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Варковицької сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі пояснює, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що ОСОБА_1 було достовірно відомо. Додає, що останній із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини звернувся 20.07.2023, тобто через сім місяців з дня відкриття спадщини. Звертає увагу, що як на поважну причину пропуску строку позивач зазначив, що про існування заповіту він дізнався після закінчення встановленого строку від його сестри, однак від кого саме в позовній заяві не вказано, як і не надано належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку прийняття спадщини, які перешкоджали зверненню до нотаріальної контори. Вважає, що ніяких істотних труднощів, пов`язаних із неможливістю подати ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у нього не було. Зауважує, що останній проживає у тому ж населеному пункті, де і проживала спадкодавець та знаходиться спадкове майно. Зазначає, що він, ОСОБА_2 , спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв у встановленому законом порядку, атому, оскільки він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, не зрозуміла участь у справі Варковицької сільської ради як відповідача. Покликаючись на те, що у позивача не було перешкод для подачі заяви до нотаріальної контори після смерті баби ОСОБА_3 в період з 20.12.2022 по 20.06.2023, але він не скористався правом на прийняття спадщини, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сергатюк Юлію Олександрівну вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11 липня 2023 року.

На момент смерті ОСОБА_3 на праві приватної власності належали: земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0090, площею 0,2592 га; земельна ділянка кадастровий номер :01:005:0054, площею 0,8363 га; земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0091, площею 0,25 га; земельна ділянка кадастровий номер :08:003:0095, площею 2,4935 га; житловий будинок з госопдарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно заповіту від 07 квітня 2021 року, посвідченого старостою Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області Джус Л.Й. та зареєстрованого в реєстрі за №2-6, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все своє рухоме і не рухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким, відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи.

У передбачений законом шестимісячний строк позивач ОСОБА_1 не подав заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її син, відповідач у справі ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно довідки №251 від 10.07.2023, виданої Варковицькою сільською радою, останнім місцем проживання та реєстрації спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день її смерті є АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини з нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_2 син, ОСОБА_4 невістка та ОСОБА_5 онук.

Претендуючи на спадкове майно ОСОБА_3 , ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом звернувся із заявою про прийняття спадщини у липні 2023 році.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Хомич О.С. №188/01-16 від 11 липня 2023 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, належне ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ним був пропущений 6-місячний строк для прийняття спадщини визначений ЦПК України.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, строк подачу якої закінчився 20 червня 2023 року.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України № 565/1145/17.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом такою поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини зазначив ту, що він не знав про існування заповіту, складеного на його ім`я, а про його існування дізнався після закінчення строку на подачу заяви про прийняття спадщини від дочки відповідача ОСОБА_2 ..

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, слід виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Встановленими обставинами справи підтверджуються доводи, наведені позивачем, і які суд вважає судом поважними, непереборними та об`єктивними та через існування яких ОСОБА_1 не мав можливості вчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини.

З огляду на те, що строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску, а також беручи до уваги постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2021 року у справі №591/1271/18, де вказано, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та задоволення заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач ОСОБА_1 не мав поважних причин пропуску строку та наведені ним пояснення про те, що він не знав про існування заповіту не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В судовому засіданні суду першої інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_6 , яка посвідчувала заповіт від Варковипької сільської ради, і яка підтвердила, що вона зберігала нотаріальну таємницю щодо посвідченого нею заповіту та дотримувалася норм Закону України «Про нотаріат», в якому чітко визначено норми ми нотаріальної таємниці, за порушення якої нотаріус та прирівняні до нотаріату органи, несуть відповідальність, що тягне за собою позбавлення права на зайняття нотаріальною діяльністю таких осіб.

Згідно ст.8 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна таємниця сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо.

Згідно ст.1 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування (в т.ч. посвідчення заповіту).

Згідно ст.8 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. Обов`язок дотримання нотаріальної таємниці поширюється також на осіб, яким про вчинені нотаріальні дії стало відомо у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків чи іншої роботи, на осіб, залучених для вчинення нотаріальних дій у якості свідків, та на інших осіб, яким стали відомі відомості, що становлять предмет нотаріальної таємниці. Особи, винні в порушенні нотаріальної таємниці, несуть відповідальність у порядку, встановленому законом.

Органи нотаріату та прирівняні до них органи, яким законом надано право посвідчувати заповіти зобов`язані дотримуватися таємниці вчинення нотаріальних дій.

Таким чином, на час посвідчення заповіту Варковнцькою сільською радою, складеного ОСОБА_3 на ім`я свого внука, на Варковицьку сільську раду та особу, що його посвідчувала ОСОБА_6 поширювався обов`язок дотримання нотаріальної таємниці.

Статтею 1255 Цивільного кодексу України передбачено, що нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Тому, до моменту відкриття спадщини та спадкової справи шляхом подання заяви за зверненням одного із спадкоємців, ніхто не мав права розголошувати нотаріальну таємницю щодо існування заповіту за виключенням особи самого заповідача.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що заповідачка не повідомляла свого внука про існування заповіту на його ім`я, він ніяк не міг дізнатися точну інформацію про складений на його ім`я заповіт до відкриття спадкової справи або отримання інформації від інших спадкоємців, що могли отримати такі відомості від заповідача. Спадкова справа заведена приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Хомич О. С. лише 24.08.2023 року за заявою відповідача ОСОБА_7 уже після відкриття провадження у цій справі.

Основоположним принципом спадкового права є свобода заповіту. Складанням заповіту на чиєсь ім`я заповідач виражає свою волю, і хоче щоб саме та особа, на чиє ім`я складено заповіт, отримала спадщину в разі його смерті, а не будь-хто інший, кого заповідач свідомо та життя позбавив права на спадкування його майна.

Судом першої інстанції досліджено момент вираження волі заповідачки (дотримання принципу свободи заповіту) та дійсну поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачем.

Такої ж позиції притримується і Верховний Суд, рекомендуючи досліджувати та брати до уваги принцип свободи заповіту при прийнятті судами рішень. У постанові від 04 березня 2020 року у справі № 133/1880/18 Верховний Суд вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати саме свободу заповіту як фундаментальний принцип спадковою права.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, і відтвореною у постановах Касаційною цивільною суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св 19), від 28 жовтня 2019 року у справі № -ц (провадження № 61-49121св18).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 березня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.