справа № 756/1225/23 головуючий у суді І інстанції Луценко О.М.
провадження № 22-ц/824/4566/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання незаконними тарифів та визнання нікчемною заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком та послугою з вивезення твердих побутових відходів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив встановлені відповідачем ціни/тарифи на послуги вивезення твердих побутових відходів та з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 визнати незаконними; нараховану відповідачем на квартиру АДРЕСА_2 заборгованість, яка утворилась у період з 01 лютого 2022 року по теперішній час за послугою з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_3 та послугою з вивезення твердих побутових відходів визнати нікчемною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 та відповідно є споживачем житлово-комунальних послуг. До 01 лютого 2022 року позивачу як споживачу житлово-комунальних послуг послугу з утримання будинків та прибудинкової території надавав відповідач. Позивач вважає, що його права, як споживача житлово-комунальних послуг порушені відповідачем, оскільки з 01 лютого 2022 року і по теперішній час відповідач у незаконний спосіб включив до рахунків-повідомлень про сплату житлово-комунальних послуг послугу з управління багатоквартирним будинком та послугу з вивезення твердих побутових відходів і визначив ціни/тарифи на ці послуги без погодження споживачів. Позивач вказує, що договір про надання послуг з управління зазначеним будинком між ним, як споживачем послуги з управління багатоквартирним будинком та відповідачем не укладався. Позивача не було поінформовано, як це передбачено Законом про ЖКП про запровадження відповідачем нової послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 . Також, відповідач не поінформував позивача і про структуру ціни/тарифу на послугу з управління багатоквартирним будинком та послугу з вивезення твердих побутових відходів. Крім того, позивач вказує про те, що відповідач вважає, що будівля № НОМЕР_1 та квартири в ній не є житловими, то згідно законодавства він не має права надавати мешканцям будинку АДРЕСА_3 житлово-комунальні послуги, які передбачені для багатоквартирних будинків. Однак, відповідач надає мешканцям житлово-комунальні послуги, про що свідчить договір на проживання та рахунки-повідомлення з оплати житлово-комунальних послуг, а отже відповідач визнає будинок та квартири в ньому житловими.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Будинкоуправління № НОМЕР_2 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанціїчерез неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг позивач зазначає, що між ним, як індивідуальним споживачем та Будинкоуправління № НОМЕР_2 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, як управителем багатоквартирного будинку договори про надання послуг з управління та надання житлово-комунальних послуг не укладалися. При цьому, ціни (тарифи) на послуги з управління багатоквартирним будинком та житлово-комунальні послуги відповідачем не тільки не були погоджені, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» між ОСОБА_1 , як індивідуальним споживачем та Будинкоуправління № НОМЕР_2 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, як управителем багатоквартирного будинку, а й взагалі не були доведені до відома позивача. Таким чином, ціни на послуги з утримання, управління та обслуговування будівель військового містечка № НОМЕР_3 (управління багатоквартирним будинком) з 01 квітня 2021 року, затверджені наказом начальника Будинкоуправління № НОМЕР_2 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 05 березня 2021 року № 8 «Про встановлення ціни на послуги», встановлено з істотними порушеннями вимог Закону України «Про житлового-комунальні послуги». А, відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Щодо ухвалення судом додаткового рішення, позивач вказує, що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи (малозначна справа), часом витраченим адвокатом на надання правничих послуг у даній справі, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи, а також є не необґрунтованим та не підтвердженим доказами. При цьому, судом першої інстанції не надано оцінки зазначеним доводам позивача. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не було надано суду ані попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а ні фактичний розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесе/поніс в зв`язку із розглядом судової справи.

У відзиві на апеляційні скарги відповідач вказує про те, що апеляційні скарги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають залишенню без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, що мали істотне значення для її вирішення, дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, що надало можливість встановити фактичні обставини, які мали значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що Будинкоуправління АДРЕСА_5 , яке прийняло в управління, на утримання, обслуговування та в експлуатацію відповідні будівлі військового містечка № НОМЕР_3 по АДРЕСА_6 , в тому числі і 2-й, 3-й поверх будівлі № 67, виконало в повній мірі свій обов`язки по наданню житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з управління. Київське квартирно-експлуатаційне управління, яке передало Будинкоуправлінню № 1 для забезпечення управління, утримання та обслуговування відповідних будівель військового містечка № НОМЕР_3 по АДРЕСА_6 , в тому числі і 2-й, 3-й поверх будівлі № 67, за весь час, в тому числі з 01 квітня 2021 року і по даний час, не зверталось до Будинкоунравління АДРЕСА_5 з жодними претензіями, скаргами щодо повноти, якості та належності надання послуг. Щодо ухвалення судом додаткового рішення, відповідач вказує, що 03 березня 2023 року позивач подав до суду першої інстанції відповідь на відзив у даній справі. Згідно змісту відповіді на відзив позивач не зазначав жодних заперечень щодо заявленого відповідачем розміру судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем та його представником не було дотримано вимоги Цивільного процесуального кодексу України в частині строків та форми подання заперечень щодо заявленого відповідачем розміру судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті. Крім того, як свідчать матеріали справи і подана апеляційна скарга, позивачем не надано доказів того, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним в порівнянні з ринковими цінами. Таким чином, з огляду на подані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, види проведених адвокатом відповідача робіт під час захисту прав та інтересів відповідача в суді першої інстанції та виходячи з обставин справи, відповідач вважає, що зазначені позивачем доводи в поданій апеляційній скарзі є надуманими та безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом позивач в своїй позовній заяві просив суд встановлені відповідачем ціни/тарифи на послуги вивезення твердих побутових відходів та з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 визнати незаконними; нараховану відповідачем на квартиру АДРЕСА_2 заборгованість, яка утворилась у період з 01 лютого 2022 року по теперішній час за послугою з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_3 та послугою з вивезення твердих побутових відходів визнати нікчемною.

12 квітня 2023 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову, яку прийнято судом першої інстанції до розгляду ухвалою суду від 04 липня 2023 року.

В поданій заяві позивач додатково до позовних вимог, викладених вище просив суд зобов`язати відповідача припинити дії по нарахуванню позивачу заборгованості за цінами/тарифами на послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , які були встановлені відповідачем у додатку №1 до наказу начальника Будинкоуправління № НОМЕР_2 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 05 березня 2021 року №8 «Про встановлення ціни на послуги» за період з лютого 2022 року по січень 2023 року; визнати наказ начальника Будинкоуправління № НОМЕР_2 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 05 березня 2021 року №8 «Про встановлення ціни на послуги» та додаток №1 до нього - незаконним.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позову, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання на 21 березня 2023 року об 11-00 год. (т. 1, а.с. 97).

21 березня 2023 року у відповідності до протоколу судового засідання головуючий відкрив судове засідання, доповів матеріали справи, встановив осіб, що прибули в засідання та оголосив у справі перерву до 11 квітня 2023 року.

11 квітня 2023 року головуючий відкрив судове засідання, доповів яка справа буде розглядатися, встановив особи учасників, що з`явилися, оголосив склад суду та право відводу.

12 квітня 2023 позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову (т. 2 а.с. 130).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно з пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 357/8533/19.

У відповідності до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, безпідставно прийняв до розгляду та вирішив по суті заяву позивача про зміну предмета позову за межами процесуального строку.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню із залишенням заяви про зміну предмета позову без розгляду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в частинні первісно поданих позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з дня набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» за №2189-VIII, відбулись зміни в сфері житлового-комунальних послуг і до повноваження органів місцевого самоврядування перестало входити встановлення (у тому числі і за результатами коригування) тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Враховуючи, що відповідач Будинкоуправління № НОМЕР_4 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України є самостійним господарюючим суб`єктом, яке від свого імені надає житлово-комунальні послуги в будинках, які передані йому на балансовий облік та перебувають на його обслуговуванні, то відсутні підстави для задоволення позову.

Апеляційний суд не може погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19.

Заявляючи в суді вимогу про визнання встановлених відповідачем цін/тарифів на послуги вивезення твердих побутових відходів та з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 незаконними, позивач у встановленому законом порядку не оскаржив відповідне рішення відповідача про встановлення тарифів та не звернув уваги, що за умови чинності вказаного рішення, наказу, тощо визнання встановлених тарифів незаконними ніяким чином не поновлює його права, оскільки не скасовує наявну заборгованість та не перешкоджає відповідачу в подальшому нарахуванні плати за тарифами встановленими діючим наказом.

Фактично позивач не погоджується з нарахуванням йому плати за послуги вивезення твердих побутових відходів та з управління багатоквартирним будинком, оскільки вважає, що відповідач не мав право встановлювати ціни на ці послуги.

Разом з тим, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову.

Так, у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц міститься правовий висновок, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц, зазначив, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту, з урахуванням також того, що позивач не вимагав здійснення відповідного перерахунку плати за послуги вивезення твердих побутових відходів та з управління багатоквартирним будинком не відновлює можливе порушене право позивача.

Щодо вимоги про визнання заборгованості нікчемною, апеляційний суд виходить з того, що такого способу захисту чинне законодавство взагалі не передбачає.

Поняття недійсності (нікчемності) щодо правочинів сформульовано в ст. 215 ЦК України, у відповідності до ч. 2, 3 якої недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Поняття чи можливість встановлення нікчемною заборгованості за комунальні послуги взагалі жодною нормою законодавства не передбачене тим більше жоден закон не встановлює недійсність нарахованої заборгованості (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

За таких обставин, підстав до задоволення позову в цій частині немає.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, прийшов до висновку, що обсяг понесених відповідачем витрат на правничу (правову) допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому заява підлягає задоволенню.

Апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Толмачовою О.Ю. та Будинкоуправлінням №1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України укладено Договір б/н про надання правничої (правової) допомоги від 13 грудня 2022 року (т. 2, а.с. 179-190).

Відповідно до умов договору на підставі цього договору адвокат зобов`язався здійснити представництво, захист клієнта або надати інші види правової допомоги, найменування, мета і специфіка яких вказані в розділі 2 договору, а клієнт зобов`язався оплатити адвокату правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

15 березня 2023 року між адвокатом Толмачовою О.Ю. та Будинкоуправлінням №1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України укладено додаткову угоду №1 до Договору б/н про надання правничої (правової) допомоги від 13 жовтня 2022 року (т. 2, а.с. 191-192), зокрема, про наступне:

На виконання п. 1.3. - п. 1.5. Договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 13 жовтня 2022 року, сторони домовились, що клієнт доручає, а адвокат приймає та зобов`язується надати клієнту правову допомогу з метою захисту його прав та інтересів під час розгляду цивільної справи №756/1225/23 в Оболонському районному суді міста Києва за позовом ОСОБА_1 до Будинкоуправління №1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання незаконними тарифів та визнання нікчемною заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком та послугою з вивезення твердих побутових відходів. У свою чергу клієнт зобов`язався оплатити адвокату гонорар та витрати за надану правову допомогу згідно з умовами договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 13 жовтня 2022 року та даної додаткової угоди №1. На виконання п. 4.1 Договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 13 жовтня 2022 року. Сторони домовились, що гонорар, який підлягає оплаті адвокату встановлюється у вигляді фіксованої оплати та становить 20 000 грн.

Так, відповідно до звіту про надання клієнту послуги в рамках виконання доручення по договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 13 жовтня 2022 року та додатковій угоді №1 від 15 березня 2023 року (у судовій справі №756/1225/23), який складено 07 липня 2022 року адвокатом Толмачовою О.Ю. та представником Будинкоуправління №1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України адвокатом було витрачено в загальному 42 години 30 хвилин на надання послуги (т. 2, а.с. 193-198).

Згідно з актом наданих послуг (виконання робіт) по договору №б/н про надання правничої (правової) допомоги від 13 жовтня 2022 року та додаткової угоди №1 від 15 березня 2023 року (у судовій справі №756/1225/23), який складено та підписано сторонами договору 07 липня 2023 року, вартість послуг (гонорар) становить 20 000 грн. Клієнт зобов`язався оплатити адвокату зазначену вартість послуг (гонорар) протягом трьох місяців після ухвалення судом першої інстанції рішення у судовій справі №756/1225/23 та набрання ним законної сили.

У статті 137 ЦПК України зазначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи проти ухвалення додаткового рішення, позивач вказував про те, що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи (малозначна справа), часом витраченим адвокатом на надання правничих послуг у даній справі, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи, а також є не необґрунтованим та не підтвердженим доказами.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, з урахуванням заперечень ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне часткового задовольнити апеляційну скаргу в цій частині з наступних підстав.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (пункт 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження №12-14гс22)).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Згідно з актом наданих послуг (виконання робіт) по договору №б/н про надання правничої (правової) допомоги від 13 жовтня 2022 року та додаткової угоди №1 від 15 березня 2023 року (у судовій справі №756/1225/23) сторони погодили, що замовник виплачує адвокату винагороду в розмірі 20 000 грн. яка є фіксованою і виплачуватиметься замовником протягом трьох місяців після ухвалення судом першої інстанції рішення та набрання ним законної сили.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження №12-14гс22)).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, суди, як правило, з`ясовують, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суди враховують не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, обраний позивачем спосіб захисту, з урахуванням також того, що позивач не вимагав здійснення відповідного перерахунку плати за послуги вивезення твердих побутових відходів та з управління багатоквартирним будинком не відновлює можливе порушене право позивача. Тобто, будучи спеціалістом в галузі права, адвокат Толмачова О.Ю. не могла не розуміти, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні позові.

Відтак, справа є незначної складності та подальша участь адвоката із значною затратою часу на надання правової допомоги, зокрема, щодо збору доказів, отримання додаткових документів від клієнта, підготовка відзиву на позову заяву, підготовка звіту/акту наданих робіт, звітування перед клієнтом щодо виконаної роботи не було необхідним для досягнення результату, на якому наполягав відповідач.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та наданих позивачем пояснень, останній є військовим пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності (2 група, інвалідність армії). А, відтак, покладення на позивача обов`язку щодо повної сплати відповідачу витрат, понесених на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. буде надмірним тягарем для позивача з урахуванням його майнового стану та наявності інвалідності.

З урахуванням зазначеного, з урахуванням критеріїв розумності, реальності та співмірності, незначної складності справи та передбачуваного результату розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе зменшити погоджений між сторонами розмір винагороди адвоката за надання правової допомоги, який визначено в п. 2 додаткової угоди №1 з 20 000 грн. до 10 000 грн.

На вказане суд першої інстанції також уваги не звернув, висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення та постановлення нового рішення по суті вимог позивача та зміни додаткового рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

Заяву ОСОБА_1 подану 12 квітня 2023 року про зміну предмету позову у справі залишити без розгляду.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Будинкоуправління №1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в частині визнання незаконними тарифів та визнання нікчемною заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком та послугою з вивезення твердих побутових відходів відмовити.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року змінити в частині стягнутої суми витрат на правову допомогу, стягнувши з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 , на користь Будинкоуправління № НОМЕР_2 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, місце знаходження: АДРЕСА_7 , ідентифікаційний код - 24969846, 10 000 (десять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

В задоволенні іншої частини заяви про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.