Справа № 199/9378/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11.04.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Куземі О.Г.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, -

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що йому з 08 жовтня 2007 року на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 , де з 03 грудня 2007 року зареєстрований відповідача, який є сином колишньої дружини позивача. Відповідач з 10 лютого 2014 року у домоволодінні позивача не проживає, перешкоди відповідачу у використанні домоволодіння для проживання позивач не створює. Також відповідач не бажає знятись з реєстрації місця проживання у домоволодіння позивача добровільно у позасудовому порядку. За таких обставин, посилаючись на те, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не приймає участі в утриманні будинку, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд визнати відповідача таким, який втратив право користування вищевказаним житлом.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків його позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2024 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.

Відповідач в останнє судове засідання не з`явився, заяв/клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав, так само як відзиву, однак в ході розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечував.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів.

Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачу з 09 листопада 21007 року на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кухтіною В.В. за реєстровим 9416, належить домоволодіння АДРЕСА_1 ), що підтверджується копією договору купівлі-продажу, копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також судом встановлено, що за адресою вищевказаного домоволодіння з 18 вересня 2002 року згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру (з 03 грудня 2007 року згідно відомостей домової книги) зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача, який є сином колишньої дружини позивача, що встановлено судом в ході розгляду справи на підставі ст.82 ч.1 ЦПК України, а також підтверджується копією домової книги, відповіддю на запит суду з Єдиного державного демографічного реєстру.

Разом з тим, відповідно до акту про проживання від 04 жовтня 2023 року, складеного та підписаного сусідами позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та головою квартального комітету №29 ОСОБА_6 , а також пояснень допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідач з середини лютого 2014 року дійсно не мешкає за адресою своєї реєстрації в домоволодінні АДРЕСА_1 , особисті речі, спальне місце та інші ознаки фактичного проживання відповідача за адресою місця його реєстрації у вказаному домоволодінні відсутні.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, СК України, ЖК України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормою ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічні положення містить ст.383 ЦК України.

За змістом ст.ст.391, 401, 402 ЦК України різновидом речового права на чуже майно є право користування (сервітут). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене і щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Нормою ст.156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.64 ЖК України передбачено до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Положеннями ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Нормою ст.406 ЦК України передбачено, що сервітут припиняється в тому числі у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, невикористання сервітуту протягом трьох років підряд, відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм цивільного законодавства, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи підтверджено належність позивачу на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 , за адресою якого наразі зареєстровано у встановленому законом порядку місце проживання відповідача, який ще з початку 2014 року, тобто тривалий час (близько 10 років), більше не мешкає у вказаному домоволодінні, не користується ним як житлом, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не використовує житловий сервітут більше трьох років підряд, фактично відмовився від встановленого на його користь житлового сервітуту внаслідок втрати інтересу до нього. В той же час, подальша наявність реєстрації місця проживання відповідача за адресою домоволодіння позивача, формальне існування права користування відповідача зазначеним домоволодінням за викладених вище обставин створює позивачу перешкоди у реалізації його права власності на домоволодіння, зокрема в частині повноцінного права користування ним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,6 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41, 47, 124 Конституції України, ст.ст.11, 15, 16, 179, 181, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 392, 401, 402, 405, 406 ЦК України, ст.3 СК України, ст.ст.9, 64, 150, 156 ЖК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_3 шляхом визнання ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1 .

У порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1073,6 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 11 квітня 2024 року.

Суддя А.М. Авраменко