ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2493/24 Справа № 209/1921/22 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпріапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 27 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В :

12 вересня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначив, що ОСОБА_4 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30.05.2011 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських. Позичальник був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети - заяви, що підтверджується підписом позичальника у анкеті-заяві.

АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого ліміту.

У порушення умов кредитного договору, позичальник ОСОБА_4 свої зобов`язання не виконувала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.10.2019 року.

Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Позивачем 26.08.2020 року була направлена претензія кредитора до Другої кам`янської державної нотаріальної контори, та 10.09.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкова справа була заведена на підставі претензії банку. 07.04.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, у якому позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Так, станом на дату смерті позичальника перед банком наявна заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2011 року у розмірі 9248 грн 40 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2011 року у розмірі 9248,40 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно відомостей Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та знятий з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.09.2019 року, у зв`язку зі смертю.

31 травня 2023 року до суду від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Савіхіної А.М. надійшла уточнена позовна заява до справи № 209/1921/22 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якій просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2011 року у розмірі 9248,40 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 червня 2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» від 31.05.2023 року та залучено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) у якості співвідповідача, до участі у цивільній справі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 27 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог банку відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що саме на відповідачів покладено обов`язок доводити відсутність чи наявність спадкової маси та її розмір і вартість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву № б/н від 30.05.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито позичальнику ОСОБА_4 картковий рахунок із кредитним лімітом, який у подальшому змінювався, що підтверджується довідкою.

Згідно наданої позивачем довідки, позичальнику ОСОБА_4 було видано платіжну картку, яка останній раз перевипускалася 01.03.2019 року строком дії до 11/22 року, що підтверджується довідкою.

Відповідно п.п. 2.1.1.2.3 Договору відповідач при укладанні Договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно виписки по особовому рахунку, позичальник ОСОБА_4 користувалася кредитними коштами.

ІНФОРМАЦІЯ_5 позичальник ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 16.10.2019 року Дніпровським районним у м. Кам`янське ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 30.05.2011 року становить 9248 грн. 40 коп., яка складається з наступного: 8925 грн. 63 коп. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8925 грн. 63 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.; 322,77 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

Позивачем 07.04.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На вимогу ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2023 року від Другої кам`янської державної нотаріальної контори надійшла спадкова справа № 708/2019, з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся син спадкодавця ОСОБА_1 та донька спадкодавця ОСОБА_2 . Дана спадкова справа містить претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк», подану 23.07.2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів щодо спадкової маси на час відкриття спадщини, підтвердження того, що саме входило до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 та вартості одержаного у спадщину майна спадкоємцями, і що вартість спадкового майна є достатньою для задоволення вимог кредитора та стягнення заборгованості спадкодавця в межах вартості майна одержаного у спадщину, тому визнання позову одним із відповідачем не є підставою для покладення на нього зобов`язань щодо погашення боргу спадкодавця, у зв`язку з чим суд першої інстанції зробив висновок про те, що позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст.ст.1216,1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцю з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.

Тобто в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз норм статей 1216,1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Як було встановлено судом, син спадкодавця ОСОБА_1 та донька спадкодавця ОСОБА_2 звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса, тобто обов`язки померлої особи (боржника) перейшли до спадкоємців.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року витребувано у Другої кам`янської державної нотаріальної контори інформацію про наявність спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначена ухвала отримана нотаріальною конторою 28 лютого 2024 року, проте станом на дату прийняття цієї постанови, відповідь до суду не надійшла.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Банк звернувся до суду з позовом до спадкоємців боржника з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором та надав відповідні докази, між тим відповідачі не заперечували обставини наявності заборгованості спадкодавця перед позивачем та не надали доказів на його спростування.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 10 травня 2023 року звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій визнав позов та просив суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом на користь банку (а.с. 141).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості зі спадкоємців.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, умови кредитування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог банку до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення відсотків слід відмовити.

Разом з тим, як вбачається із заяви-анкети № б/н від 30.05.2011 року, остання містить анкетні відомості про боржника, а також позначку навпроти типу картки: Платіжна картка Кредитка Універсальна (а.с. 26).

Крім того, як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості, заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 8925,63 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості боржника за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Так, матеріалами справи встановлено, що кредитна картка боржника була відкрита та перевипускалася, останній раз у 2019 році, термін дії останньої до листопада 2022 року.

Згідно довідки банку, по карткам ОСОБА_4 встановлювався кредитний ліміт, який станом на 2019 рік був встановлений у розмірі 8 970 грн.

Крім того, згідно виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_4 , вона активно користувалась кредитними коштами (отримувала готівку у банкоматі, купувала товари, перераховував кошти на інші рахунки тощо та частково здійснювала повернення коштів банку), внаслідок чого і виникла заборгованість за тілом кредиту, яку ОСОБА_4 отримала і не повернула банку.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення зі спадкоємців боржника суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка складає 8925,63 грн, а інші складові заборгованості стягненню не підлягають з вищевикладених підстав.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 8925,63 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції, слід змінити розподіл судових витрат та стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі (2481 грн. + 3721,50 грн.) х 96,51 %(8925,63/9248,40 х 100) = 5 986 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 27 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 30 травня 2011 року, укладеного між Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 12 жовтня 2019 року у сумі 8925 (вісім тисяч девятсот двадцять пять) гривень 63 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк судовий збір у сумі 5986 (пять тисяч девятсот вісімдесят шість) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко