Провадження № 22-ц/4808/237/24
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Федіва Івана Ігоровича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Кіндратишин Л.Р. 09 листопада 2023 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 14 листопада 2023 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.01.2019 року шлюб між ними розірвано, неповнолітню дитину залишено на проживанні з матір`ю та вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі по 1600 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суму аліментів у зазначеному розмірі вирішено стягувати у зв`язку з тим, що на момент ухвалення рішення відповідач мав нерегулярний, мінливий дохід. Протягом всього часу виконання рішення про стягнення аліментів відповідач не здійснював свого батьківського обов`язку з утримання дитини, її заробітку не вистачає для самостійного утримання дитини, тому виникла необхідність у зміні способу стягнення аліментів враховуючи те, що у відповідача змінився характер отримання доходів та матеріальний стан. На даний час він має регулярний дохід у вигляді щомісячного грошового утримання, оскільки перебуває на військовій службі у лавах Збройних Сил України, що підтверджується відповідною довідкою.

Враховуючи матеріальне становище відповідача, факт відсутності інших непрацездатних осіб на його утриманні, відсутність протипоказань щодо стану здоров`я, просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.01.2019 року та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки від його доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-3).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2023 року, із врахуванням ухвали цього ж суду від 16.11.2023 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.01.2019 року у справі №344/9055/18 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів, визначених рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.01.2019 року у справі №344/9055/18, припинити з дня набрання законної сили рішенням суду. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 1073,60 грн судового збору в дохід держави (а.с.71-74, 79).

Не погодившись з даним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат Федів Іван Ігорович подав апеляційну скаргу, в якій вважає його безпідставним та необґрунтованим.

Зазначає, що відповідач неодноразово приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, що підтверджується довідкою військової частини від 26.09.2023 року. Щодо грошового забезпечення військовослужбовця, то воно включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до поданих даних про дохід, відповідачу щомісячно нараховується заробітна плата у розмірі 20-21 тисячі гривень. Сукупний щомісячний дохід може складати близько 50-120 тисяч гривень, що у розрахунку 1/4 складатиме 12500-30000 гривень.

Наголошує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги вимоги ст. 51 Конституції України та ст.180, 182-184 СК України та фактично поклав матеріальний обов`язок по утриманню дитини на одного з батьків, тобто на апелянта (відповідача), стан здоров`я платника аліментів, а саме те, що відповідач 10.08.2023 року отримав осколкові поранення правої і лівої гомілки, що підтверджується відповідною довідкою військової частини. У зв`язку з пораненням проходив лікування та реабілітацію, на що також потрібні кошти.

Крім того, суд не з`ясував, яким чином позивачка прийматиме участь в утриманні неповнолітньої дитини, яку суму витрат несе позивачка на таке утримання.

З вказаних підстав просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с.92-94).

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування зазначає, що згідно змісту апеляційної скарги, відповідач просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовної заяви, таким чином вважає, що розмір аліментів 1600 грн є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Однак, оскільки на утриманні у відповідача інших осіб немає, стягнень по виконавчих листах також немає, тому батько має можливість забезпечувати необхідний рівень утримання своєї дитини. В рішенні суду зазначено, що сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 року становить 23 221,04 грн. Оскільки на її утриманні також перебуває старший син, який навчається в коледжі та ще немає самостійного заробітку, молодший навчається у першому класі, а також вони проживають на орендованій квартирі, тому її заробітку, який становить мінімальний розмір, не вистачає для самостійного утримання нею спільної з відповідачем дитини. Син також додатково займається із вчителем англійської мови, відвідує гурток тхеквандо, витрати на його утримання постійно зростають, також має проблеми з зором, що зумовлює додаткові витрати на лікування та систематичну профілактику. Роблячи наголос на матеріальному забезпечені дитини та наголошуючи на тому, що і матір дитини має нести матеріальну відповідальність в утриманні спільної дитини, відповідач не враховує, що окрім матеріальних витрат, вона самостійно несе і інші обов`язки, а саме: піклується про здоров`я сина, його фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечує повноцінне харчування, його комфортне проживання, дбає за його чистоту, створює умови та забезпечує дитину всіма необхідними засобами для здобуття освіти, відвідування різноманітних гуртків, щорічне оздоровлення, тощо. Судом враховано, що відповідач на даний час має регулярний, постійний дохід, а також судом надано оцінку понесеним витратам відповідача, які зумовлені лікуванням та реабілітацією після отримання поранення та задоволено позовні вимоги частково, призначивши аліментні платежі в розмірі 1/4 частки від всіх доходів. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду (а.с.111-114).

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2017 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2019 року шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі по 1600 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується наявним в матеріалах справи рішенням (а.с.10-13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.06.2017 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4).

За змістом довідки Тумирської сільської ради №215 від 12.06.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.06.2018 року (а.с.7).

Згідно з Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2615- від 16.03.2017 року, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою:, с. Тумир Галицького району Івано-Франківської області (а.с.9).

Відповідно до розрахунку із сплати аліментів згідно виконавчого листа №344/9055/18 від 05.03.2019 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1600 гривень і до повноліття, сума заборгованості зі сплаті аліментів станом на 01.11.2023 становить 23 221,04 грн. Сума коштів, сплачених боржником/стягнутих виконавцем станом на 01.11.2023 становить 42 378,96 грн (а.с. 46).

Згідно з відповіді на запит №180394634 від 07.11.2023 року Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Державної податкової служби України в рамках виконавчого провадження №60068009 від 16.09.2019, ОСОБА_2 у І кварталі 2019 року мав суму нарахованого доходу у розмірі 2250 грн, у ІІ кварталі 2019 року - 2250 грн, у ІІ кварталі 2020 року - 3755,68 грн, у ІІІ кварталі 2020 року - 4041,09 грн, у ІV кварталі 2020 року - 2954,55 грн, у І кварталі 2021 року - 315,79 грн, у ІІ кварталі 2023 року - 75 599,64 грн (відповідна військова частина) та 500 грн (ТОВ "СПЕЙСИКС") (а.с.63-65).

Із довідки відповідної військової частини від 29.03.2023 року №1107 встановлено, що солдат ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у відповідній військовій частині по мобілізації по теперішній час (а.с. 8).

Інформація у довідці відповідної військової частини від 26.09.2023 №900 свідчить про те, що солдат ОСОБА_2 дійсно в період з 11.06.2023 по 09.08.2023, з 05.09.2023 по 12.09.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с. 56).

Згідно довідки відповідної військової частини від 03.09.2023 №328 солдат ОСОБА_2 10 серпня 2023 року одержав осколкові поранення правої і лівої гомілки під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань (а.с. 57).

У первинній медичній карті, виданій ПХГ м. Добропілля від 11.08.2023р, містяться відомості, що ОСОБА_2 отримав поранення. Діагноз: ВОНП м`яких тканин правої гомілки та ВОДП м`яких тканин лівого стегна (а.с. 50-51).

Із виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1566/513, виданої 04.09.2023 КНП «Недригайліська лікарня», встановлено, що ОСОБА_2 знаходився у стаціонарі з 12.08.2023 до 04.09.2023, з діагнозом: ВОДП м`яких тканин лівого стегна та ВОНП м`яких тканин правого колінного суглобу. Проведено лікування та ОСОБА_2 виписано в задовільному стані (а.с. 48-49).

Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 19.10.2023 року №OG88EPOUNQ6LF2NT про рух коштів по картці/рахунку, ОСОБА_2 отримав 11.09.2023 року надходження в сумі 20 249,43 грн (а.с. 47).

Задовольняючи частково позов, суд перешої інстанції виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, несе службу у Збройних Сихах України, доказів про наявність інших осіб на його утриманні суду не подано, отримує дохід, у зв`язку із чим має матеріальні можливості для сплати аліментів на дитину у більшому розмірі, врахувавши незадовільний стан його здоров`я, дійшов висновку про зміну способу стягненя аліментів та вихначив їх у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки кожної дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833,00 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що він не погоджується з визначеним судом розміром аліментів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, виходячи з такого.

Визначення способу стягнення аліментів належить стягувачу аліментів (частина 3 статті 181 СК України). Присудження аліментів у частці від доходу залежать виключно від волевиявлення одержувача та пов`язується з його диспозитивним правом на вибір способу присудження аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі) та не пов`язується позицією сторони, яка зобов`язана сплачувати аліменти. Платник аліментів не може впливати на спосіб їх стягнення. Його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення.

З урахуванням даних правовідносин саме ОСОБА_1 має право користуватися даним правом на визначення способу стягнення аліментів, оскільки дитина проживає зі своєю матір`ю, яка, у свою чергу, є одержувачем коштів на утримання дитини (аліментів).

Що стосується посилань апелянта на незадовільний стан здоров`я (поранення внаслідок участі у бойових діях), суд виходить з наступного.

Доказів того, що відповідач має стійку втрату працездатності (призначення йому групи інвалідності чи будь-яких документально підтверджених витрат на придбання ним ліків або оплати будь-яких видів лікування, тощо), в матеріалах справи немає.

Долучені апелянтом довідки (виписки із медичних документів на його ім`я) самі по собі не можуть бути розцінені як достатні докази на підтвердження його скрутного матеріального становища, оскільки не містять відомостей про його витрати на лікування.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, законодавець за вказаними правовідносинами визначив 1/4 частину заробітку платника аліментів із розрахунку на одну дитину.

Відповідач є працездатним, має щомісячний дохід, продовжує нести службу в Збройних Силах України, крім того, інших утриманців не має.

Відтак, враховуючи доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази, зокрема, стан здоров`я платника аліментів, апеляційний суд, з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), вважає, що визначений судом розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, буде необхідним та достатнім для забезпечення розвитку дитини, відповідає достатньому життєвому рівню самого платника аліментів і не суперечить вимогам Закону.

Інші докази та обставини, на які посилається представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з висновком суду стосовно установлення обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам і доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1ст.192 СК України).

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Федіва Івана Ігоровича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2023 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.