Справа № 461/3142/23 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3004/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Буженка Ю.С., представника відповідачки ОСОБА_2 -адвоката Бартківа І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №461/3142/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Буженка Юрія Сергійовича на рішення Галицького районного суду м.Львова від 05 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буженко Юрій Сергійович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 зазначає, що він перебував із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 10.04.2021. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 17.01.2023 шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначив, що існує спір щодо подальшого місця проживання дитини, оскільки сторони проживають окремо один від одного та не можуть самостійно поділити порядок та спосіб виховання дитини між собою. Позивач вважає, що доньці буде краще проживати із батьком, однак не заперечує та погоджується забезпечувати можливість для матері бачитись з донькою та брати участь в її вихованні. Просить позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача-адвокат Буженко Ю.С.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним. Стверджує, що суд дійшов помилкового висновку, що відповідач не заперечує проти проживання дитини з батьком, оскільки у висновку органу опіки та піклування встановлено, що відповідач заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком, однак не має самостійного доходу та постійного місця проживання. Ці заперечення відповідач висловила безпосередньо на засіданні комісії органу опіки та піклування 04.09.2023 року, а відтак суд належним чином не дослідив увесь текст вказаного висновку , а лише формально витяг з нього окремі пояснення відповідача. З пояснень відповідача можна зробити висновок, що у цей час вона не заперечує проти проживаннея дитини з батьком, оскільки немає постійного доходу і житла, однак коли її життєві обставини зміняться, вона одразу зможе забрати дитину та теоретично позбавити його прав на побачення з нею. Судом не дано оцінки тому факту, що відповідачка протягом усього часу спору проживає за різними адресами, то разом з подружками, то з хлопцем. Зазначені обставини можуть бути прирівняні до обставин, коли малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю і це буде відповідати інтересам дитини. Звертає увагу, що у позивача є стабільний дохід , позивач офіційно орендує житло, дитина відвідує дошкільний навчаний заклад, саме за місцем проживання батька. Зазначені обставини свідчать про те, що проживання дитини з батьком відповідає її якнайкращим інтересам , оскільки батько сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків , а інше рішення не відповідало б інтересам дитини, зважаючи на неспокійне та нестійке середовище, у якому проживає її мати. Крім цого, суд порушив норми процесуального права, зокрема розглянув справу з порушенням строків розгляду справи, судом не проведені судові дебати, суд не оголошував ухвалу про закриття підготовчого провадженя від 05.09.2023 року, а тому вона на думку апелянта є сфальсифікованою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким позов задвольнити .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкодає розгляду апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак забезпечила явку свого представника-адвоката адвоката Бартківа І.Б.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника відповідача, перевіривши матерівали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду встановлено, що малолітня ОСОБА_4 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач не заперечує щодо проживання дитини разом із батьком, що свідчить про те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання доньки.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду перешої інстанції.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.04.2021 (а.с.5), який розірваний рішенням Галицького районного суду м.Львова від 17.01.2023 (а.с.85-87).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що стверджується посвідченням №997 від 29.03.2022 з с.Некременне, Донецької області. Місце проживання на даний час зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 (а.с.8).

Як вбачається з договору оренди квартири АДРЕСА_3 від 03.08.2022, позивач орендує квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою він проживатиме разом з донькою ОСОБА_3 (а.с.55-61).

23.05.2023 року позивач уклав договір про виховання, навчання та перебування у дошкільному навчальному закладі за місцем оренди квартири, його доньки ОСОБА_3 (а.с.49-52).

24 травня 2023 року відповідач ОСОБА_2 направила на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, в якому зазначила, що проти задоволення позову про визначення місця проживання дитини з батьком не заперечує (а.с.25).

З висновку Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.09.2023 року встановлено, що працівниками відділу «Служби у справах дітей» Галицького району проведено обстеження житлового побутових умов матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 . Зі слів матері ОСОБА_2 в акті встановлено, що дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком за спільною домовленістю, мати часто спілкується з дитиною та не заперечує проти її проживання з батьком.

Також у висновку зазначено, що працівниками відділу соціальної роботи Личаківсько-Галицького району Львівського міського центру соціальних служб було проведено оцінку потреб матері, відповідно до якої встановлено, що перешкод, які б підтверджували неможливість матері виконувати свої материнські обов`язки відносно дитини не виявлено. Під час бесіди мати повідомила, що дитина проживає з батьком, оскільки в неї не має постійного місця проживання.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 31.08.2023 року, мати дитини ОСОБА_2 повідомила, що заперечує проти постійного проживання дитини з батьком, однак оскільки в даний час не має постійного місця проживання та не працює, вважає, що дитині краще проживати з батьком .

Комісією також встановлено, що дитина проживає з батьком, який приділяє їй достатньо уваги, належним чином виконує батьківські обов`язки, ним створені належні умови для виховання, розвитку та проживання дитини. З врахуванням зазначеного Орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 (а.с.82-84).

Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки дитина проживає з батьком, а мати не заперечує проти цього, тому спір відсутній.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, лише у тому випадку якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Наведені норми сімейного законодавства чітко вказують на те, що лише у разі наявності спору між батьками спір вирішується органом опіки та піклування або судом.

Суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам у справі, в тому числі висновку Органу опіки та піклування про те, що мати не заперечує проти проживання дитини з батьком.

Встановлені обставини дають підстави дійти висновку, що сторони у справі досягли згоди, щодо проживання дитини з батьком відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись з цим позовом позивач не довів суду, що його право на те, щоб дитини проживала з ним порушуються чи не визнаються відповідачкою.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачка не заперечує проти проживання дитини з позивачем у цей час, а тому суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у майбутньому влаштувавши своє особисте життя, одразу зможе забрати дитину та теоретично позбавити його прав на побачення з нею, суд визнає необґрунтованими, оскільки відповідно ло вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконав позивач обов`язок доведення обставин про наявність порушених чи невизнаних прав. За відсутності доказів, які підтверджують порушення чи невизнання відповідачем прав позивача, суд має право відмовити у задоволенні позову. У цій справі задоволення позову про визначення місця проживання дитини з батьком неможливе, оскільки мати дитини не заперечує щоб дитина проживала з батьком, оскільки вона не має постійного доходу та місця проживання.

Тобто встановлені обставини справи свідчать про те, що у цей час між сторонами відсутній спір про визначення місця проживання дитини, так як дитина проживає з батьком , а мати дитини не проти цього, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.124 Коснтитуції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З врахуванням того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що його права на проживання дитини з ним порушуються відповідачем, підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, яке має бути спрямоване в першу чергу на захист порушених чи оспорюваних немає.

Аргументи апеляційної скарги про порушення судом процесуальних норм,які є не суттєвими, не дають підстав для скасування законного та обгрунтованого рішення суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Буженка Юрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 07 березня 2024 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк