Справа № 404/9325/21
Номер провадження 2/404/2523/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба про бездіяльність відповідача при виконанні рішення суду та нанесення позивачу матеріальної і моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року до Кіровського районного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба про бездіяльність відповідача при виконанні рішення суду та нанесення позивачу матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що згідно постанови від 31 жовтня 2018 року Кропивницького апеляційного суду по цивільній справі № 404/8417/15-ц з ТОВ з обмеженою відповідальністю «Євролізінг Україна» на його користь стягнуто заборгованість в сумі 36852 грн. 78 коп. Оскільки боржник не виконував вищевказане рішення суду в добровільному порядку, він передав виконавчий лист виданий 15 листопада 2018 року Кіровським районним судом міста Кіровограда на примусове виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який є відповідачем.

По вищевказаному виконавчому листу відповідач, постановою від 05 грудня 2018 року, відкрив виконавче провадження № 57842841. Безпосереднє виконання здійснює державний виконавець Кузьмишин Едуард Миколайович.

Починаючи, з січня 2019 року, позивач та його представник, неодноразово, по телефону, зв`язувалися з державним виконавцем Кузьмишиним Е.М. та запитували його про виконавчі дії, які здійснені в порядку виконання вищевказаного рішення суду. Державний виконавець Кузьмишин Е.М. запевнював, що всі виконавчі дії виконуються і отримані кошти будуть перераховані на банківський рахунок за реквізитами, які надав разом із заявою та виконавчим листом.

Однак, 10 червня 2019 року отримав по пошті постанову від 23 травня 2019 року, якою відповідач повертав виконавчий документ із мотивацією про, начебто, відсутність у боржника майна та коштів. Згідно переліку дій по виконанню рішення суду, який був вказаний відповідачем в цій постанові від 23 травня 2019 року про повернення виконавчого документу, державний виконавець грубо порушив порядок вчинення виконавчих дій, який передбачений статтями 13, 18, 19, 26, 53, Закону України «Про виконавче провадження» та п. п. 6, 9, 11, 12 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 р. № 512/5 у редакції Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 № 2832/5.

На підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», позивач подав до Печерського районного суду міста Києва скаргу від 12 червня 2019 року якою просив суд визнати не правочинними дії державного виконавця Кузьмишина Е.М. та скасувати постанову від 23 травня 2019 року про повернення виконавчого документу.

Печерський районний суд міста Києва порушив справу № 757/31389/19-ц по скарзі від 12 червня 2019 року і передав вказану справу на розгляд до Кіровського районного суду міста Кіровограда для розгляду по суті вимог. За вимогою Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідач надав суду копію виконавчого провадження № 57842841, яка знаходиться в матеріалах справи № 757/31389/19-ц в архіві Кіровського районного суду міста Кіровограда.

Постановою від 28 квітня 2020 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по справі № 757/31389/19-ц, визнано неправомірними дії державного виконавця Печерського районного ВДВС у місті Києві Кузьмишина Едуарда Миколайовича в виконавчому провадженні № 57842841 про повернення позивачу виконавчого документа та скасовано постанову державного виконавця Печерського районного ВДВС у місті Києві Кузьмишина Е.М. від 23 травня 2019 року про повернення виконавчого листа № 404/8417/15-ц, виданого Кіровським районним судом міста Кіровограда відновивши виконавче провадження № 57842841.

Постановою від 09 лютого 2021 року Кропивницький апеляційний суд залишив постанову від 13 квітня 2020 року Кіровського районного суду міста Кіровограда без змін, а апеляційну скаргу

Печерського районного ВДВС у місті Києві без задоволення. Оскільки апеляційна скарга відповідача до Кропивницького апеляційного суду на постанову від 28 квітня 2020 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по справі № 757/31389/19-ц складена від імені самого Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, який сам називає себе об`єктом оскарження, відповідач сам себе визнає відповідачем по всіх позовах до нього, які породжені порушенням порядку та строків виконання по виконавчому провадженню № 57842841.

Замість того, щоб виконати вищевказані рішення судів, відповідач направив завідомо не правочинну вимогу № 57842841/10 від 25 січня 2021 року про надання йому банківських реквізитів для повернення авансового внеску. Більше, ніяких дій щодо виконання постанови від 31 жовтня 2018 року Кропивницького апеляційного суду та вищевказаних вимог постанови від 28 квітня 2020 року Кіровського районного суду міста Кіровограда по справі № 757/31389/19-ц.

Позивач вказує, що він та його представник, неодноразово, на протязі лютого - березня 2021 року, дзвонили до відповідача із вимогами про відновлення виконавчого провадження № 57842841, однак секретар відповідача, після того, як вони називали свої прізвища та свої вимоги, стандартно відповідала, що керівництва та державного виконавця Кузьмишина Е.М. немає на робочому місці, а ніяких відновлень виконавчого провадження № 57842841 не надходило.

Зв`язатися по телефону з керівництвом відповідача та з державним виконавцем Кузьмишиним Е.М. виявилося неможливим, позивач направив відповідачу письмову вимогу від 17 лютого 2021 року про здійснення необхідних виконавчих дій та сплату матеріальної та моральної шкоди, яку вчинив відповідач своєю свідомою бездіяльністю по виконавчому провадженню № 57842841. Відповіді на письмову вимогу не отримав взагалі і ніяких виконавчих дій, які передбачені нормами права та постановою від 27 вересня 2021 року Кропивницького апеляційного суду, відповідач не вчинив.

Щоб зупинити відвертий бойкот з боку відповідача, позивач звернувся до Міністерства юстиції України із скаргою від 18 лютого 2021 року. По його скарзі від 18 лютого 2021 року, отримав класичну відписку від Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Київ за № Г-1936 від 23 березня 2021 року де переписали всі «дії» відповідача і побажали сидіти тихо і чекати подальших «дій» відповідача.

Позивач зазначає, що вимушений був звернутися із повторною скаргою від 19 квітня 2021 року до Міністерства юстиції України на яку отримав відповідь № 6094/Г-12799/20.4.2 від 03 червня 2021 року та постанову від 31 травня 2021 року про результати перевірки завідомої бездіяльності відповідача по виконавчому провадженню № 57842841 яким підтверджена завідомо протизаконна бездіяльність відповідача по виконавчому провадженню № 57842841.

Після подання повторної скарги від 19 квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, отримав 23 квітня 2021 року, по пошті, від відповідача постанову від 11 березня 2021 року про

відновлення виконавчого провадження № 57842841, однак державний виконавець Кузьмишин Е.М., при телефонних перемовинах, відмовлявся здійснювати будь-які виконавчі дії в порядку

виконання вимог постанови від 27 вересня 2021 року Кропивницького апеляційного суду по справі №404/8417/15-ц мотивуючи це тим, що не вважає це рішення суду обов`язковим для нього.

Постановою від 27 вересня 2021 року Кропивницького апеляційного суду по справі № 404/8417/15-ц визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного ВДВС у місті Києві Кузьмишина Е.М. та зобов`язано відповідача вчинити необхідні виконавчі дії по виконавчому провадженню № 57842841.

Відповідач, до цього часу, не виконав жодної з вищевказаних постанов судів, продовжує свою злочинну бездіяльність, що вказує на те, що відповідач увійшов в протизаконну змову з боржником і не звернув стягнення на майно та кошти боржника.

Внаслідок свідомої бездіяльності та потаканню боржнику з боку відповідача, як державної установи, яка повинна здійснювати контроль та нагляд за законністю дій державного виконавця Кузьмишина Е.М. та відповідає за злочинне невиконання рішення суду, нанесені матеріальна шкода, яка складала, станом, на дату порушення виконавчого провадження № 57842841, тобто на дату 01 грудня 2018 року, суму 36852 грн. 78 коп. Станом, на дату пред`явлення цього позову, внаслідок переднаміреної бездіяльності відповідача, розмір вчиненої матеріальної шкоди збільшився на суму індексації та на суму санкцій за невиконання зобов`язань, а тому, загалом, складає суму 68433 грн. 98 коп.

Відповідач, відверто глузує над вимогами закону та законними інтересами, закриває виконавче провадження № 57842841 без будь-яких намагань провести примусове сконання у відповідності з вимогами закону, внаслідок чого, боржнику вдається приховати від державного виконавця своє майно та кошти, які достатні для погашення боргу.

В телефонних розмовах, на протязі 2019-2021 років, державний виконавець Кузьмишин Е.М., спочатку вводив в оману, а потім, уникав спілкування, керівник відповідача, по телефону, зухвало накричав і сказав що ніколи не буде проводити ніяких виконавчих дій, які відповідач зобов`язаний зробити в порядку виконання вимог постанови від 20 квітня 2020 року та ухвали від 09 лютого 2021 року Кропивницького апеляційного суду по справі № 757/31389/2019, постанови від 27 вересня 2021 року Кропивницького апеляційного суду.

Внаслідок вищевказаних переднамірених протизаконних дій та погроз відповідача, особистих образ, які отримував від відповідача, коли дзвонив керівництву та державному виконавцю ОСОБА_2 , багато пережив та перестраждав, і у нього виникла ішемічна хвороба серця в формі тяжкої стенокардії. Цей факт виявлений і зафіксований в медичній книжці № 277/09 та підтверджується офіційною довідкою від 03 грудня 2021 року ВМС ВМУ СБ України в Кіровоградській області.

Для лікування ІХС вимушений витрачати великі кошти на ліки. Кожен день повинен вживати по одній таблетці наступних препаратів: леркамен 20 мг, касрелто 20 мг, роксера 20 мг,

КО -Валодіп. Упаковка «Леркамен 20 мг», в якій знаходиться 60 таблеток, коштує в аптеці 510 грн.;

упаковка «Ксарелто 20 мг», в якій знаходиться 28 таблеток, коштує 820 грн.; упаковка «Роксера 20 мг», в якій знаходиться 90 таблеток, коштує 420 грн.; упаковка «Ко - Валодип», в якій знаходиться 30 таблеток, коштує 170 грн. Ці ліки повинен вживати постійно, без будь яких перерв, щоб стримувати хворобу та не дозволити хворобі прогресувати.

Внаслідок протизаконних дій відповідача, також, виник психічний розлад другого ступеню, погано спить, порушилася рефлекторна діяльність, підвищився кров`яний тиск, виникають тривалі головні болі.

Після отримання від державного виконавця Кузьмишина Е.М. постанови від 23 травня 2019 року про повернення виконавчого документу різко погіршився стан здоров`я, що призвело до виникнення вищевказаної хвороби ІХС в формі тяжкої хронічної стенокардії.

Протизаконне повернення відповідачем виконавчого документу та закриття ним виконавчого провадження № 57842841 призвели до виникнення, внаслідок страждань, лівобічної защемленої пахової кили та гіпертонічної хвороби II ступеню, внаслідок чого, з 23 липня 2019 року по 30 липня 2019 року проходив лікування в КП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2».

Не може так ефективно, як раніше, вирішувати побутові проблеми своєї сім`ї, внаслідок чого виникають непорозуміння з іншими членами сім`ї. Вимушений вести закритий спосіб життя, рідко виходити із дому, стала зниженою самооцінка як особистості, втратив віру у справедливість.

Суму компенсації за моральну шкоду, яку вчинив відповідач, оцінює в сумі 100 000 гривень без поділу на частини і періоди.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

08 лютого 2022 року до суду надійшли заперечення від представника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ). Вказано, що з наведених позивачем підстав, відсутні докази, що саме посадові особи відділу вчинили протиправне умисне діяння (наприклад безпідставне зняття арешту з коштів боржника чи майна, не своєчасне накладення арешту, що унеможливило належну організацію виконання рішення суду, бо саме боржник має виконати рішення суду, а не відділ ДВС, та станом на відкриття ВП № грудня 2018 року вже у відділі перебували зведені ВП, задовго до даного виконавчого провадження накладені арешти на все майно боржника та кошти, а саме 16 червня 2017 року державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника яку направлено до РСЦ МВС України у м. Києві для виконання та винесено відповідні обтяження до ДРРПНМ та ДРОРМ, боржник був у реєстрі боржників, який працює з січня 2017 року, інформація відображена була у вказаному реєстрі, майно було в розшуку). Відсутні докази, що саме дії відділу спричинили шкоду моральну чи матеріальну. Відсутній причинний зв`язок з неіснуючим незаконним умисним діянням та неіснуючою шкодою.

Посадовими особами відділу надавались відповіді на звернення стягувача, інформація управлінню для надання відповіді на звернення, своєчасно надавались заперечення та матеріали ВП до судів при розгляді скарг, при наданні інформації жодним чином не вживались ганебні висновки щодо особи позивача стягувача, що дали змогу стверджувати, що дії відділу завдають якусь шкоду, по виконавчому провадженню вжито всіх заходів примусового характеру, направлено безліч запитів, подання до правоохоронних органів, встановлено що майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє, крім ТЗ, які перебувають в розшуку та ті які, затриманні але визнані рішеннями судів право власності за третіми особами, оскільки машини перебували в лізингу. Тобто доказів, що посадові особи відділу вчинили дії що спричинили шкоду боржнику відсутні, а твердження позивача про якісь погрози, чи образи по телефону є необґрунтовані та є відвертою неправдою, для отримання безпідставних коштів з бюджету. Натомість сам стягувач вчиняє протиправну поведінку, що може бути предметом позову, та відшкодування шкоди завданої неправомірними звинуваченнями, які викладені в скаргах та направлені до відділу, а також до Міністерства Юстиції України, що принижують честь та гідність та спрямовані на звільнення працівників відділу, останній безпідставно стверджує про змову державного виконавця, що останній корумпований, та посадові особи відділу теж. Позивач вже задовго свідомо планує стягнути з бюджету безпідставно кошти.

Вказано, що позивач стверджує, що посадові особи втягнули останнього в судову тяганину.

В позивача завжди була можливість вибрати альтернативну поведінку. Постанова про повернення виконавчого документа є наслідком завершення виконавчого провадження, і не позбавляє права стягувача пред`явити виконавчий документ на виконання повторно. Процес оскарження значно довший чим повторне пред`явлення, що свідчить про не однозначність намірів самого стягувача.

ТОВ «Євролізинг України» є належним відповідачем, який укладав договори та дії останнього мають ознаки складу злочину та спрямовані на невиконання, ухилення від виконання рішення суду. Позивач уклав договір з ТОВ «Євролізинг України», яка згідно інформації наданої представником стягувача по одному із виконавчих провадження, є шахрайського організацією відносно якої вже відкрито десятки кримінальних проваджень, і своїх контрагентів остання заманювала пропозиціями, які були підозріло кращими чим у конкурентів, тобто наявні були ризики, які можливо не враховував позивач. Крім того, під час розгляду судового справи, сам позивач чи його представник не подбав про його належне виконання шляхом забезпечення позову (наприклад накладення арешту на кошти), дане забезпечення посприяло б виконанню рішення суду. Крім того, з 2017 року боржник перебував та перебуває в реєстрі боржників, інформація про яке відображена в реєстрах. На момент відкриття ВП з боржника коштів стягувати вже не вдавалось не лише по даному ВП, а й по сотням інших ВП.

Не має жодного вироку, ухвали суду, якими було б встановлено, що умисними незаконними діяннями посадових осіб відділу вчинено дії, які унеможливлюють виконання рішення суду. Належним відповідачем є боржник та його посадові особи.

16 лютого 2022 року від представника Державної казначейської служби України до суду надійшли пояснення, відповідно до яких вказано, що звертаючи до суду позивач посилається на те, що не вчинення державним виконавцем виконавчих дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», призвело до невиконання судового рішення по справі №404/8417/15-ц про стягнення з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь позивача заборгованість в сумі 36 852,78 грн. Однак, факт скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа, не є безумовною підставою для висновку про наявність причин зв`язку між тривалим невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання немає). Розмір збитків, які позивач просив стягнути з відповідача, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Зазначено, що позивачем не враховано, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Відсутні в даному випадку, будь які зобов`язання у розумінні ч. 3 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що права та обов`язки можуть виникати з актів цивільного законодавства.

Позивачем у позовній заяві не надано належних доказів причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, не вказано обґрунтованого розрахунку та критеріїв, з яких виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди. Розмір суми відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

25 лютого 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої казано, що в розділі щодо повноважень органів Казначейства у розпорядженні коштами державного бюджету України відповідач перекрутив правовий смисл позовної заяви, оскільки, в своїй позовній заяві вказав лише на той факт, що примусове стягнення із відповідача на його користь присуджених сум повинно провадитися, виключно силами Державної казначейської служби України із коштів, які будуть задіяні Державною казначейською службою України шляхом вирахування їх із бюджетних коштів, які акумульовані на казначейських рахунках Міністерства юстиції України.

В розділі щодо підстав відшкодування матеріальної шкоди, відповідач забуває, що гроші є різновидом майна особи, а тому його грошові втрати саме і є майновою шкодою, яку наніс відповідач своєю саме свідомою бездіяльністю, яка надала можливість боржнику приховати майно та грошові кошти на які державний виконавець повинен був звернути стягнення якщо б виконав всі необхідні виконавчі дії. Все вищевикладене він докладно описав в своїх позовних заявах до суду, але відповідач робить вигляд, що не читав позовних заяв.

Відповідач особисто приймав участь в перевірці, яку робило Міністерство юстиції країни, і ще 18 травня 2021 року відповідач ознайомився з висновками цієї перевірки, але не робив ніяких дій щодо виправлення наслідків протизаконної бездіяльності. Через 9 місяців після своєї вже другої свідомої бездіяльності по виконанню вимог постанови № 31 від 31 травня 2021 року по результатам перевірки Міністерства юстиції України, відповідач, в відзиві на позовну заяву, намагається впевнити суд в тому, що, після трирічної тяганини, він ще спроможний здійснити примусове виконання рішення суду, однак, не вказує - які саме виконавчі дії він збирається робити.

Постанова від 21 вересня 2021 року яку виніс Кропивницький апеляційний суд по скарзі на свідому бездіяльність відповідача, якою суд зобов`язав відповідача вчинити ряд конкретних примусових виконавчих дій, не виконана відповідачем, взагалі.

В розділі щодо відшкодування інфляційних витрат, відповідач забуває, що грошове зобов`язання виникає, також, і із рішення суду. Той факт, що відповідач не надає правової оцінки письмовим доказам щодо моральної шкоди, вказує на те, що відповідач погоджується із цими доказами і намагається відвернути увагу суду від цих доказів загальними роздумами про наявність та не наявність моральної шкоди.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2023 року витребувано з Печерського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) копію виконавчого провадження ВП № 57842841 належної якості.

11 вересня 2023 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі.

Додатково вказано, що в матеріалах справи № 404/9325/21 знаходиться лист № 6094/Г-12799/20.4.2 від 03 червня 2021 року Міністерства юстиції України до якого було прикладена постанова № 21 від 31 травня 2021 року якою Міністерство юстиції України визнало головного державного виконавця Кузьмишина Е.М. Печерського районного ВДВС у місті Києві винним у свідомій бездіяльності та грубому порушенню норм Закону України «Про виконавче провадження».

Міністерство юстиції України вказало в постанові № 21 від 31 травня 2021 року, що головний державний виконавець Кузьмишин Е.М. незаконно, 23 травня 2019 року, зняв арешт з автомобіля Renault Logan, 2016 р.в., днз НОМЕР_1 , не провадив ніяких перевірок наявності майна та коштів боржника у третіх осіб, не витребував від податкової інспекції фінансові звіти боржника де вказані майно та кошти які знаходяться у третіх осіб, не провадив перевірку наявності договорів зберігання цінностей або надання боржнику в найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що визнано грубим порушенням з боку ОСОБА_2 вимог статей 2, 3, 4, 7, 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», статей 1, 13, 18, 21, 22, 30 Закону України «Про виконавче провадження» та пункт 14 III Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідач приймав участь у вищевказаній перевірці, яку здійснювало Міністерство юстиції України, ознайомився з висновками перевірки і текстом постанови № 21 від 31 травня 2021 року і повинен був виконати вимоги Міністерства юстиції України, які викладені в акті перевірки та постанові № 21 від 31 травня 2021 року.

Зазначав, що відповідач не провів ніяких вищевказаних дій щодо повернення майна, яке було їм незаконно виведено з під арешту, не провів жодних дій щодо витребування фінансових звітів боржника до податкової інспекції та розшуку майна та коштів, які знаходяться у третіх осіб, не провів розшуку договорів про зберігання майна та коштів або договорів найму (оренди) індивідуальних банківських сейфів боржника. Відповідач тільки продублював свої запити до органів, які реєструють права власності на автотранспорт та нерухоме майно а також, у банку де боржник відкрив рахунок і отримав ті ж самі відповіді, які вже отримував., Це вказує, що відповідач, керуючись своїми корисливими намірами, свідомо саботує виконання рішення суду і свідомо наносить матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 січня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, повідомлявся належним чином. У відзиві на позов просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. У поясненнях на позов просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали страви, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2017 року (справа № 404/8417/15-ц) в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу договором купівлі-продажу, повернення коштів, стягнення моральної шкоди, відмовлено повністю.

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2017 року.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_1 в порядку застосування наслідків нікчемного правочину 36 852 грн.78 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» в дохід держави судовий збір в сумі 1157 грн. 52 коп.

На підставі рішення суду апеляційної інстанції та з метою його примусового виконання, Кіровським районним судом м. Кіровограда 15 листопада 2018 року видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Кузьмишиним Е.М. від 05 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57842841 про стягнення з ТОВ « Євролізінг Україна» на користь ОСОБА_1 в порядку застосування нікчемного правочину 36 852,78 грн.

Відповідно до постанови від 05 грудня 2018 року приєднано вищезазначене виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження.

23 травня 2019 року виконавче провадження завершено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37, 40 Закону. Так як згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржник серед власників які володіють значними пакетами акцій відсутній. Згідно відповіді Мінекономрозвитку відсутні відомості про зареєстрованих за боржником об`єкти права інтелектуальної власності. Згідно відповіді Укртрансбезпеки майно за боржником відсутнє. Згідно ГУ Держпраці у Київській області за боржником майно не зареєстровано. Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Київській області за боржником земельні ділянки не зареєстровані. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості відносно боржника відсутні. До Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесенні публічні обтяження. В ході проведення виконавчих дій боржника за місцем реєстрації не розшукано, про що складено відповідний акт. Згідно відповіді ДФС України у боржника є рахунки у фінансових установах, на які накладено арешти, згідно повідомлення банківських установ кошти на які можливо звернути стягнення відсутні. Згідно даних з Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань філії та структурні підрозділи у боржника відсутні. За не виконання рішення суду до правоохоронних органів направлено подання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Згідно повідомлення РСЦ МВС України у м. Києві за боржником зареєстровано транспортні засоби, які оголошено в розшук 22 лютого 2018 року.

Дану постанову стягувачем ОСОБА_1 оскаржено до суду (справа № 757/31389/19-ц). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2020 року скаргу задоволено, визнано неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Кузьмишина Едуарда Миколайовича у виконавчому провадженні № 57842841 про повернення виконавчого документа та скасовано постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Кузьмишина Едуарда Миколайовича від 23 травня 2019 року про повернення виконавчого листа № 404/8417/15-ц, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда із відновленням провадження. Ухвала набула чинності, за наслідком перегляду судом апеляційної інстанції 09 лютого 2021 року.

11 березня 2021 року державним виконавцем відновлено виконавче провадження, провадження виведено із зведеного виконавчого провадження, яке було завершене.

29 березня 2021 року до відділу надійшла заява стягувача разом із оригіналом виконавчого документа.

24 травня 2021 року державним виконавцем було складено акт, згідно якого встановити осіб, які мають заборгованість перед боржником, яка підтверджена рішенням суду, що набрало законної сили, не вдалось можливим, згідно даних АСВП у відділах ДВС відсутні провадження де боржником є стягувач.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправочинною бездіяльності державного виконавця Кузьмішина Е.М. Печерського ВДВС у місті Києві щодо витребування від боржника декларацій та звітів відповідно до ст. 13, 18, 19, 26 Закону України, невчинення дій щодо отримання інформації про наявність у боржника, його філій, третіх осіб грошових коштів, нерухомого та рухомого майна, яке належить боржнику, від органів доходів та зборів, інших установах і підприємствах та звернення на них стягнення присуджених ОСОБА_1 грошових сум; зобов`язання Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві, в десятиденний термін після винесення судом рішення по скарзі, вчинити виконавчі дії щодо витребування та отримати від боржника відповідні декларації та звіти з метою встановлення його майна та грошових коштів, які знаходяться у боржник та у його філій; зобов`язання Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві, в десятиденний термін після дати винесення судом рішенні по скарзі, витребувати та отримати від відповідних органів доходів та зборів офіційну інформацію про наявність у боржника та у його філій по території України, грошових коштів, нерухомого і рухомого майна та звернути стягнення на ці грошові кошти і майно; зобов`язання Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві, в 30-денний термін після винесення судом рішення по скарзі, надати Кіровському районному суду міста Кіровограда Звіт про виконання по виконавчому листу від 15 листопада 2018 року по цивільній справі № 404/8417/15-ц по встановленій формі, відмовлено повністю.

Постановою колегії суддів судової палати в цивільних справах Кропивницького апеляційного суду від 27 вересня 2021 року ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2021 року скасовано.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кузьмішина Е.М. щодо не витребування інформації про дебіторську заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», фінансового звіту, договорів Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про зберігання цінностей або надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити виконавчі дії щодо витребування та отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро лізинг Україна» інформації про дебіторську заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», фінансового звіту, договорів Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про зберігання цінностей або надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витребувати від відповідних органів доходів та зборів офіційну інформацію про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» коштів, нерухомого, рухомого майна, іншого майна (майнових прав), на які можливо звернути стягнення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Решту вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Стягнуто з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 454,00 грн.

За дорученням Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відповідно до вимог статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження», розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції проведено перевірку матеріалів зведеного виконавчого провадження № 54156742 щодо законності та своєчасності проведення виконавчих дій. За результатами перевірки винесено постанову, якою дії головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кузьмишина Е.М. визнані такими, що вчинені з порушенням вимог статей 13, 18, 30 ЗУ «Про виконавче провадження» та пункту 14 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 щодо не вчинення передбачених Законом виконавчих дій, спрямованих на своєчасне і в повному обсязі виконання рішення суду, а саме: не витребування інформації про дебіторську заборгованість боржника, фінансовий звіт, договорів про зберігання цінностей або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком, а також не своєчасність прийняття постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Судове рішення на даний час не виконано. Виконання триває з грудня 2018 року.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, який був чинним на час видачі виконавчого листа, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таку ж саме норму закріплено і в частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій).

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, частини другої статті 87 Закону «Про виконавче провадження», а також статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками.

Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі суми боргу за виконавчим листом з урахуванням інфляції та суми санкцій за невиконання зобов`язань, яка складає 68 433 грн. 98 коп.

Факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні).

Невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).

Таким чином, оскільки розмір збитків, які позивач просив стягнути з відповідача, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судового рішення, ухваленого на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Вимога про відшкодування індексації та суми санкцій за невиконання зобов`язань також не підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням судового рішення, у якому державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку з наведеним позов в частині відшкодування майнової шкоди не підлягає задоволенню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справі, яка переглядається, установлено, що рішеннями суду визнавались неправомірними дії посадових осіб державної виконавчої служби при проведенні виконавчих дій по примусовому виконанню рішення Кропивницького апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року й винних посадових осіб було зобов`язано вчинити дії на відновлення порушених прав стягувача.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в частині належного та ефективного виконання судового рішення.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача.

Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Оскільки судовими рішеннями встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення про стягнення коштів, тому суд дійшов висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав внаслідок неналежного примусового виконання судового рішення, погіршення стану його здоров`я та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 10 000 грн.

Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеними вище судовими рішеннями про визнання бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Покладаючи відшкодування завданої моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

З урахуванням вищенаведеного та у контексті правових норм регулювання предмета спору, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10, 19, 76, 77, 79, 80, 81, 82, 89, 141, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба про бездіяльність відповідача при виконанні рішення суду та нанесення позивачу матеріальної і моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та 908 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Відповідач: Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Різницька,буд. 11-б, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6.

Повний текст судового рішення складено 13.03.2024 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда