Провадження № 2/641/1354/2024 Справа № 641/1417/24
У х в а л а

"12" березня 2024 р. м. Харків

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Ященко С.О., розглянувши питання можливості відкриття провадження у цивільній справі № 641/1417/24

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3

про встановлення факту проживання однією сім`єю батька та сина,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 26.06.1997 року по 02.03.2022 року.

Частиною 1 статті 185 ЦПК України визначено, що позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, вважає її такою, що підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви (заяви) має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак, практика Європейського Суду з прав людини свідчить, що це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності позовних заяв.

У рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Звертаючись до суду з цим позовом та пред`являючи тільки немайнові вимоги про встановлення факту сумісного проживання, позивач не зазначає відомості про наявність спору про право та неможливість розгляду таких вимог за правилами окремого провадження (відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 заперечує проти встановлення факту, в зв`язку з чим виникає спір про право, або ухвалою суду заяву про встановлення факту, подану в порядку окремого провадження, залишено без розгляду).

Крім того, як зазначено у позовній заяві, встановлення факту проживання позивача та ОСОБА_4 однією сім`єю має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки безпосередньо впливає на обсяг його майнових прав та є необхідним, в тому числі, для отримання від держави грошової допомоги та пільг як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

Однак до участі у справі не залучено військову частину НОМЕР_1 , в якій проходив військову службу померлий ОСОБА_4 , хоча рішення у справі може вплинути на права та обов`язки такої військової частини.

Також в порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у належному розмірі.

Так, звертаючись до суду з цим позовом , позивач зазначає, що 03.08.2023 року ним був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60грн. за подання до Комінтернівського районного суду м. Харкова позовної заяви між тими самими сторонами , про той самий предмет (справа № 641/4755/23).

При цьому, з КП "Д-3" встановлено, що ухвалою суду від 19.09.2023 року по справі № 641/4755/23 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Не заперечуючи передбачене п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" право ОСОБА_1 на повернення судового збору по справі № 641/4755/23, суд зазначає, що з відповідною заявою (клопотанням) про повернення судового збору по справі № 641/4755/23 останній не звертався, а тому судовий збір у сумі 1073,60грн. на теперішній час не може бути зарахований у якості сплати судового збору по цій справі.

Відповідно до вищевикладеного та вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України позовна заява має бути залишена без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені шляхом направлення до Комінтернівського районного суду м. Харкова уточненої позовної заяви з залученням до участі у справі військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив військову службу померлий ОСОБА_4 , відомостей на підтвердження наявності спору про право та неможливості розгляду вимог в порядку окремого провадження, копії ухвали про повернення судового збору по справі № 641/4755/23 або оригіналу квитанції про доплату судового збору.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю батька та сина - залишити без руху.

Недоліки поданої позовної заяви мають бути усунуті протягом 7 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення зазначених недоліків позовної заяви, відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява буде визнана неподаною та повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Ященко