Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №497/2536/23
Провадження по справі № 2/514/9/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Тончевої Н.М.,

при секретарі - Георгієвій О.А.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняв залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини та про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з останніх аліменти на її користь на її утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно з кожного. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_2 та матір`ю відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. Позивач також зазначила, що вона є непрацездатною особою, оскільки є пенсіонером та інвалідом ІІ групи. Проте вона хоч і є непрацездатною особою з інвалідністю ІІ групи, але не потребує матеріальної допомоги з боку інших фізичних осіб з огляду на достатність пенсійного забезпечення й відсутність потреби в додаткових матеріальних витратах.

Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Тарутинського районного суду Одеської області відзив на позов,зустрічний позов або заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам.

Відповідач по справі ОСОБА_5 надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Дійсно, позивач по справі ОСОБА_1 є її матір`ю. Позивач є повнолітньою особою, але не є особою цивільна дієздатність якої обмежена, позивач не визнана недієздатною особою. Порядок утримання повнолітніми дітьми непрацездатної матері конкретизований в СК України. Частина 1 ст. 202 СК України передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При цьому ключовими умовами настання обов`язку доньки або сина по утриманню батьків є непрацездатність в сукупності з потребами в матеріальній допомозі. Проте, позивач має стабільні фінансові надходження, які перевищують встановлений законодавством прожитковий мінімум, вимог щодо додаткових витрат на утримання позивачем заявлено не було. В позовній заяві позивач сама зазначила, що хоч і є непрацездатною особою, але не потребує матеріальної допомоги з боку інших фізичних осіб з огляду на достатність пенсійного забезпечення й відсутність потреби в додаткових матеріальних витратах. Крім того, позивачем було складено заяву, які було засвідчено нотаріусом, та в якій вона зазначила про відсутність потреби в утриманні з боку відповідачів. Таким чином, відсутні умови для настання у дітей та чоловіка позивача обов`язку з утримання останньої.

Позивач ОСОБА_1 надала суду відповідь на відзив, де зазначила наступне. Позивач визнає аргументи наведені відповідачем у відзиві в частині відсутності у позивача потреби в утриманні з боку відповідачів у справі. Позивач дійсно є інвалідом ІІ групи, отримує пенсійне забезпечення та інші доходи, що в сукупності перевищують встановлений законом прожитковий мінімум та не потребує додаткового утримання, а також не потребує покриття якихось додаткових витрат. Вона ніколи не зверталась до відповідачів за матеріальною допомогою. Від складеної 06 липня 2023 року заяви щодо відсутності потреби в утриманні позивача з боку відповідачів позивач не відмовляється та підтверджує, що викладені в ній факти мають місце на теперішній час. Повністю погоджується з тим, що відсутні будь-які обставини які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. Позивач також зазначила, що не потребує утримання з боку відповідачів. При вирішенні позову просила взяти до уваги наведені у відповіді на відзив відомості.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, на позовнихвимогах наполягає .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що позов не визнає з підстав, наведених у відзиві відповідача ОСОБА_5 .. Просиву задоволенні позову відмовити та розглянути справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від відповідача надійшла заява, в якій вона зазначила, що позов не визнає з підстав, наведених у відзиві відповідача ОСОБА_5 .. Просила у задоволенні позову відмовити та розглянути справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що позов не визнає з підстав, наведених у відзиві відповідача ОСОБА_5 .. Просив у задоволенні позову відмовити та розглянути справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від відповідача надійшла заява, в якій вона зазначив, що позов не визнає з підстав, наведених у відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити та розглянути справу у її відсутність.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 05 червня 1983 року (а.с.11).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03 травня 1984 року (а.с.14);

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 05 жовтня 1986 року (а.с.21) та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 14 листопада 2015 року (а.с.22);

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 10 березня 1993 року (а.с.17).

З Пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за віком та інвалідом ІІ групи довічно (а.с.6).

Відповідно до довідки про доходи №8488 3601 1644 7414, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Арцизькому об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує пенсію за віком в розмірі 2760 гривень (а.с.19).

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Відповідно до ст.75СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даних норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків на отримання допомоги від повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17, постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 296/5385/17 (провадження № 61-4187св 18) та від 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц (провадження № 61-23149св18).

Згідно Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" визначено на 2023 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність2093 гривні.

Позивач обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є інвалідом ІІ групи, отримує достатнє пенсійне забезпечення, не потребує матеріальної допомоги з боку відповідачів.

Як встановлено матеріалами справи, позивач отримує пенсію за віком у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому суд дійшов висновку, що її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ст.ст. 75, 202 СК України.

Позивачем не було надано належних та достовірних доказів суду в підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідачів.

Факт отримання позивачем інвалідності другої групи та отримання нею пенсійних виплат, не є підставою для стягнення аліментів на її утримання, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що позивач у позові та у відповіді на відзив зазначила, що отримує достатнє пенсійне забезпечення та не потребує матеріальної допомоги з боку відповідачів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини та про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева