Житомирський апеляційний суд
Справа №282/622/23 Головуючий у 1-й інст. Носач В.М.
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Житомирі цивільну справу № 282/622/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Чубатюка Ігоря Миколайовича на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді носача В.М. у смт. Любарі,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі заяви до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивувала тим, що 14 лютого 2017 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 і у період спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 , яка є неповнолітньою, проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Обставини в сім`ї склались таким чином, що вони з відповідачем фактично припинили шлюбні стосунки, батько дитини проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на її утримання, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2023 року позов задоволено повністю. Вирішено питання судових витрат та допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

У поданій апеляційній скарзі, представник відповідача адвокат Чубатюк І.М. просить його скасувати і ухвалити нове рішення яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі - 5000,00 грн, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що Відповідачем у судовому засіданні було заявлено клопотання про відкладення судового розгляду з метою можливого взаємного вирішення з Позивачем розміру та форми матеріальної допомоги на утримання спільної дитини. Клопотання з цього приводу також було подано представником Відповідача. Одним із доводів щодо можливості задоволення даного клопотання було врахування наслідків розгляду іншої справи №: 282/621/23 від 02.06.2023 з таким самим складом учасників про розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем.

На думку Відповідача при збереженні шлюбу та подальшій нормалізації сімейних відносин взагалі відпадала б необхідність у судовому врегулюванні порядку утримання спільної дитини, який надалі відбувався б в гармонії обов`язків батьків щодо піклування про своїх нащадків. Разом з тим в судовому засіданні у справі про розірвання шлюбу №: 282/621/23 між сторонами не було досягнуто згоди щодо збереження шлюбу та було ухвалене рішення суду про його розірвання.

Вказує, що Відповідач наразі офіційно не є працевлаштований, проте має джерело доходу за рахунок здійснення мінливої продовжуваної підприємницької діяльності. Даний дохід дає можливість забезпечувати оплату аліментів на утримання дитини в реальному грошовому виражені більшому ніж визначено в рішенні суду першої інстанції. Однак враховуючи відсутність чітко визначеного постійного офіційного доходу вважає за можливе і доцільне встановити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн щомісячно. Вважає, що правова визначеність при встановлені розміру аліментів у твердій грошовій сумі буде сприяти кращому забезпеченню інтересів дитини з урахуванням фактичних обставин, що склалися.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 15.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду. Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями статті 182 СК України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей для віком до 6 років становить 2 272 грн; для дітей віком від 6 років до 18 років становить 2833 грн.

Встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, Серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Згідно витягу реєстру територіальних громад від 26.05.2023, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5).

Довідкою, виданою 30.05.2023 Стрижівським старостинським округом Любарської селищної ради № 615 стверджується, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд мотивував свою рішення тим, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання підлягають до задоволення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки розмір аліментів судом визначено з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме - віку та потреб дитини, розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також з врахуванням того, що утримання дитини є обов`язком обох батьків.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України право на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів передбачено у наказному провадженні, тобто така вимога підлягає задоволенню у безспірному порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності визначеного оскаржуваним рішенням розміру аліментів вимогам закону, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав, також у матеріалах справи відсутні докази стабільного доходу ОСОБА_2 , а відтак, неможливо встановити розмір його дійсного заробітку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Чубатюка Ігоря Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді