Справа № 177/582/23
Провадження № 2/177/308/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2024 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Пушкарьова Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

23.03.2023 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 13.08.2013 у загальному розмірі 71129,72 грн станом на 06.02.2023, яка складається з заборгованості за кредитом 24350 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 46779,72 грн. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 13.08.2013 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву б/н, чим підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вказаний договір є договором приєднання, а вказані Умови та Правила, Тарифи є формулярами та стандартними формами. Укладений договір є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

ОСОБА_1 ознайомилася з умовами договору, погодилася на них. Їй було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт, яким вона користувалася, використовуючи кредитні кошти, про що свідчать дані виписки по рахунку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, а ОСОБА_1 умови договору порушувала, допускаючи періодичне прострочення, у зв`язку з чим станом на 13.08.2013 у неї сформувалася заборгованість в розмірі 71129,72 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 24350 грн., заборгованість за відсотками 46779,72 грн., яку представник позивача просив стягнути в судовому порядку.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2023 позов банку задоволено, стягнуто вищевказану заборгованість, але ухвалою суду від 23.01.2024 задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 , заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.07.2023 скасовано, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Копією цієї ухвали банк, як користувач електронного суду отримав в електронному кабінеті 24.01.2024.

Відповідач реалізував право на подання відзиву, копію якого надіслав позивачу. В обгрунування заперечень проти позову відповідач вказала на те, що в анкеті-заяві від 13.08.2013 не зазначено відсоткову ставку, кредитний ліміт, тариф обслуговування кредитної картки. В заяві підписаній сторонами відсутні умови договору про встановлення відсотків, а також відповідальності (пені, штрафів).

Позовні вимоги банку стосуються стягнення не лише тіла кредиту (суми яку фактично отримав позичальник), а й заборгованість за відсотками, при тому що умови про відсоткову ставку, порядок сплати відсотків не визначені в заяві від 13.08.2013, що є єдиною складою договору підписаною відповідачем. Позивачем не доведено, що витяг з Тарифів та Витяг з умов, що додані позивачем до позову та не містять підпису позичальника, є тими з якими відповідач ознайомлювався та на які погоджувався підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а таклож те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розміру порівняно з тим, що заявлений банком. Враховуючи викладне, відповідач просила відмовити в задоленні позову в частині заборгованості за процентами за користування кредитом.

Крім цього відповідач вказувала про закінчення строку дії виданої їй картки в квітні 2018, що унеможливлювало подальше користування кредитними коштами. Зазначала, що останнє користування вищевказаною карткою вона мала 06.10.2015, після цього карткою не користувалася, поповнень не здійснювала. Відповідач просила суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та в позові відмовити повному обсязі.

Позивач отримав відзив на позовну заяву, мав можливість ознайомитися в ним в електронному кабінеті, оскільки відзив відскановано та прикріплено до справи судом, але правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Позивач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи судом, будучи користувачем електронного суду, участь представника у розгляді справи не забезпечив, про причини неявки не повідомив, заяв з процесуальних питань не надав, що не перешкоджає розгляду справи в силу ст. 223 ЦПК України.

Відповідач та її представник ОСОБА_2 , будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечення проти позову підтримали, просили відмовити в задоволенні позову.

У зв`язку з неявкою до суду учасників по справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви по суті справи, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам наданим сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.08.2013 ОСОБА_1 (а.с. 51-53) підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с. 18), що не заперчується відповідачем. На виконання умов, визначених в анкеті-заявці, банк 13.08.2013 відкрив відповідачу картковий рахунок та 23.09.2013 встановив кредитний ліміт 25000 грн, який в подальшому зменшено до 24350 грн 03.11.2015, та 0 грн 09.01.2020 (а.с. 16). Банк видав відповідачу кредитні картки, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 17) та не заперечується відповідачем. Строк дії останньої картки 04/18 (а.с. 17).

В підтвердження існування між сторонами кредитного договору, як договору приєднання, банк надав суду анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 18), яка містить підпис відповідача, що нею визнано, а також роздруківку Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с. 19-51).

У відзиві на позов відповідач заперечила той факт, що вона ознайомлювалася з доданими до позову Правилами надання банківських послуг, Тарифами, оскільки вони не містять її підпису. Вказане підтверджується змістом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, який фактично є єдиним документом наданим позивачем, що підтверджує факт укладення договору про надання банківських послуг. При цьому, вказана заява не містить даних щодо умов за якими кредитувалася ОСОБА_1 , умов щодо визначення певної відсоткової ставки за кредитом, бажаного кредитного ліміту, розміру та порядку сплати процентів (а.с. 18).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 06.02.2023 становить 71129,72 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту 24350 грн., заборгованість за простроченими відсотками 46779,72 грн. (а.с. 15).

Відповідач вказаний розрахунок не визнала, вважала відсутньою заборгованість.

З наданим позивачем розрахунком заборгованості суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У зв`язку з вищевикладеним, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі, в анкеті-заяві, яка є єдиним документом, що містить підпис позичальника, процентна ставка за користування кредитним коштами не визначена (а.с. 18).

Однак, предметом даного спору є стягнення не лише тіла кредиту, а й відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 %, 32,40 % та 42 % відповідно, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 9-15).

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, банк посилався в тому числі на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які вважав невід`ємними частинами договору.

Однак, з урахуванням заперечень відповідача щодо вказаного факту, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема у заявленому позивачем розмірі.

Роздруківка цих документів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Більш того, суд звертає увагу на те, що вказані витяг з тарифів та умов кредитування (а.с. 19-49), не містять інформації щодо того, яка їх редакція надана суду, вони є не посвідченими в порядку встановленому законом, а отже не можуть бути належним та допустими доказом на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано клопотання про огляд веб-сайту, у якому він, посилаючись на ч. 7 ст. 85 ЦПК України, просив здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за посиланням https://privatbank.ua.terms.

Суд відхиляє заявлене представником позивача клопотання, оскільки ним не наведено достатнього обґрунтування необхідності огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК», так як матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг у письмовому вигляді. Крім того, вказана обставина не спростовує висновок суду щодо відсутності підпису відповідача, який би свідчив про узгодження сторонами розміру відсотків та інших умов.

Правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку та Витяг з «Тарифів», з огляду на їх мінливий характер, заперечення їх відповідачем та відсутності підпису останньої на них, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС у справі № 342/180/17 від 03.07.2019.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення відсотків за користування кредитом.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка відповідачем заперечується, суд здійснюючи дослідження наданих позивачем доказів в підтвердження вказаної заборгованості, в тому числі виписки по рахунку відповідача, що є первинним бухгалтерським документом необхідним для визначення заборгованості, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Так, як слідує з виписки по рахунку відповідача, остання дійсно 23.09.2013 отримала кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту на картці в розмірі 25000 грн. (а.с. 71 зворот), яким активно користувалася, знімаючи готівку, розраховуючись за послуги, та частково погашаючи заборгованість за кредитом (зокрема 07.08.2014 на суму 17900 грн).

Як слідує з виписки по рахунку ОСОБА_1 , наданого позивачем, востаннє вона використовувала кредитні кошти 28.03.2015 року на суму 719,34 грн (а.с. 64), при цьому на вказану дату сума боргу перед банком складала 25553,92 грн., згідно розрахунку позивача.

Разом з тим, судом встановлено, що сума боргу ОСОБА_1 збільшувалася за рахунок списання банком відсотків за користування кредитом, штрафів, доказів погодження яких відповідачем ОСОБА_1 позивач суду не надав, а тому такі нарахування підлягають виключенню з суми заборгованості. Відповідно сума заборгованості підлягає зменшенню на їх суму (525,57 грн 01.03.2014, 590,67 грн 31.03.2014, 515,09 грн 30.04.2014, 570,10 грн 31.05.2014, 581,19 грн 31.07.2014, 153,90 грн 31.08.2014, 15,57 грн 30.09.2014, 371,49 грн 30.11.2014, 480,67 31.12.2014, 670,22 грн + 0,73 грн 31.01.2015, 637,22 грн +3,32 грн + 50 грн 28.02.2015,) 25553,92 грн (сума заборгованості на 28.03.2015) 5165,74 грн (сума безпідставно нарахованих та списаних відсотків, на які не погоджувався відповідач, станом на 28.03.2015) = 20388,18 грн. Отже, встановлена судом сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 28.03.2015 року склала 20388,18 грн.

Після 28.03.2015 ОСОБА_1 кредитними коштами не користувалася, але сума заборгованості постійно збільшувалася за рахунок нарахування та списання банком відсотків, штрафних санкцій, комісій, які підписаною ОСОБА_1 анкето-заявою від 13.08.2013 не передбачено, правомірність їх нарахування відповідачем заперечувалася, а тому суд приходить до висновку, що збільшення суми заборгованості за рахунок таких нарарухвань є неправомірним.

Разом з тим, після 28.03.2015 відповідач продовжувала погашати заборгованість, перераховуючи певні суми коштів у рахунок погашення заборгованості (зокрема, але не виключно 04.04.2015 на суму 450 грн, 06.10.2015 на суму 200 грн, 08.10.2015 на суму 450 грн), крім цього банком здійснювалося автоматичне погашення заборгованості з різних карток відповідача (зокрема, але не виключно 06.11.2015 на суму 523,28 грн, 28.01.2016 на суму 204,59 грн, 12.01.2018 на суму 726 грн та інші). Всього, за період з 28.03.2015 по 18.03.2022, згідно даних виписки по договору (а.с. 60-74), відповідачем було внесено на рахунок та з її рахунків автоматично списано в рахунок погашення заборгованості 39151,50 грн. (450 грн 04.04.2015 + 30,09 + 474,50 + 7,05 + 45 + 25,80 + 1 +523,28 + 474,50 грн + 154 + 140 + 523,28 + 474,50 + 154 + 50,92 + 523,28 + 474,50 + 1130 + 0,80 + 474,50 + 45 + 154 + 523,28 (а.с. 63 зворот) + 474,50 + 154 + 200 + 523,28 + 474,50 + 450 + 154 +150 + 523,28 + 509,40 + 204,59 + 523,28 + 537 (а.с. 63) + 24,88 + 204,60 + 523,28 + 12,34 + 6,17 + 537 + 204,60 + 23,53 + 11,77 + 5,88 + 523,28 + 3,55 + 204,60 + 523,28 + 204,60 (а.с. 62 зворот) + 523,28 + 565 + 204,60 +523,28 +565 +204,60 + 24,14 + 523,28 + 17,28 + 565 + 523,28 + 565 + 204,60 + 0,20 + 523,28 + 565 + 204,60 (а.с. 62 зворот) + 23,85 + 523,28 + 623,50 + 204,60 + 523,28 + 623,50 + 204,60 + 22,37 + 523,28 + 623,50 + 204,60 + 523,28 + 623,50 + 523,28 + 623,50 (а.с. 61 зворот) + 523,28 + 36,15 + 523,28 + 656 + 523,28 + 656 + 523,28 + 656 + 523,28 + 656 + 523,28 + 656 (а.с. 61 зворот) + 353,20 + 876,48 + 796 + 876,48 + 726 + 726 + 876,48 + 14,11 (а.с. 60 зворот) + 11,12 18.03.2022 (а.с. 60).

У зв`язку з чим, враховуючи розмір отриманих відповідачем кредитних коштів, сум внесених відповідачем та автоматично списаних з її рахунків на погашення кредиту коштів, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача заборгованості за наданим кредитом станом на 06.02.2023, оскільки сума внесених ( в тому числі автоматично списаних) на рахунок коштів перевищує суму отриманих/використаних відповідачем кредитних коштів.

Враховуючи наявність підстав для відмови в задоволенін позову по суті, суд не приймає до уваги доводи відповідач про застсоування строків позовної давності, адже безпідставність та необгрунтованість позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Застосування строків позовної давності, як підстави для відмови у задоволенні позову, можливо лише у випадку, якщо суд дійде висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог, але необхідність застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн (а.с. 59), однак враховуючи відмову в задоволенні позову, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає відсутніми підстави для стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Березюк