КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 752/3842/22 Головуючий у 1 інстанції: Чередніченко Н.П.

Провадження №22-ц/824/1006/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

05 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя 17/31А» про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСББ «Затишна оселя 17/31А» про визнання недійсним договору.

Просив визнати недійсним договір про надання правової допомоги № 19-01-18 від 18.01.2019, укладений між адвокатом Прилепою Русланом Анатолійовичем та ОСББ «Затишна оселя 17/31А».

Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.08.2019 у справі № 752/17166/19 було відкрито провадження у справі за позовом ОСББ «Затишна оселя 17/31А» до ОСОБА_1 про витребування з незаконного володіння нежитлового приміщення № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 .

Зазначена справа на даний час розглядається судом. З матеріалів вказаної справи вбачається, що позов було підписано адвокатом Прилепою Р.А. на підставі договору № 19-01-18 від 18.01.2019 та ордеру про надання правової допомоги КС № 556279. Позивач вказує, що в процесі розгляду зазначеної справи, встановлено, що між сторонами існує інший який розглядається судом, проте в якому позивач участі не брав, але рішення у вказаній справі прямо впливає на обсяг прав та обов`язків позивача у правовідносинах із відповідачем.

Так, рішенням Господарського суду м. Києва від 27.08.2021 у справі № 910/1758/21, яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021, - було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСББ «Затишна оселя 17/31А». Визнано недійсним і скасовано рішення загальних зборів ОСББ «Затишна оселя 17/31А», що відбулись 30.09.2018 та були оформлені протоколом загальних зборів ОСББ «Затишна оселя 17/31А» б/н від 15.10.2018, в т.ч. пункту 3: про обрання членів правління ОСББ «Затишна оселя 17/31А» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Починаючи з 15.10.2018 по день укладення оспорюваного договору про надання правових послуг - 18.01.2019, - нелегітимні члени правління не мали право обирати між собою голову правління, а відтак укладений між адвокатом Прилепою Р.А. та ОСББ «Затишна оселя 17/31А» договір було підписано неповноважною особою, та, відповідно, зазначений договір не міг бути підставою для вчинення юридично значимих дій, спрямованих на його виконання адвокатом Прилепою Р.А. , оскільки, він не дає адвокату належний обсяг процесуальної дієздатності та підписання, в т.ч. позовної заяви від імені об`єднання та звернення із позовом до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 24 липня 2023 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що звернення адвоката Прилепи Руслана Анатолійовича до суду з позовом про витребування з чужого незаконного володіння до ОСОБА_1 на підставі оспорюваного договору про надання правової допомоги не може не порушувати права ОСОБА_1 та їх не зачіпати, а прямо впливає на здійснення ним належного йому права власності на нерухоме майно.

Вказує, що у оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції зазначив, що рішення оформлене протоколом від 25.10.2018, про обрання головою правління ОСББ «Затишна оселя 17/31 А» ОСОБА_7 в судовому порядку не оскаржувалось та доказів зворотному матеріали справи не містять.

В даному випадку незрозуміло про яке судове оскарження суд має на увазі по оспорюванню обрання саме головою правління ОСОБА_7 , якщо є рішення Господарського суду м. Києва, яке набрало законної сили від 27.08.2021, яким однозначно вирішено: «Визнати недійсним і скасувати Рішення загальних зборів ОСББ «Затишна оселя 17/31 А» за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , що відбулись 30 вересня 2018 року та оформлені Протоколом загальних зборів ООББ «Затишна оселя 17/31 А» № б/н від 15 жовтня 2018 року за наступними пунктами:

Пункту №3: Про обрання членів правління ОСББ «Затишна оселя 17/31 А»

Щодо обрання членами правління OCББ «Затишна оселя 17/31 А» - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . ОСОБА_15 ».

Отже вказане твердження суду першої інстанції не є зрозумілим, оскільки неповноважним складом Правління обирався головою один з неповнонажних членів цього правління.

Відзиву подано не було.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Адвокат Омельченко Т.Л. заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу № 1 засідання правління ОСББ «Затишна оселя 17/31А» від 25.10.2018, було обрано головою правління ОСББ «Затишна оселя 17/31А» Кривошеєва В.І., а також було обрано заступником голови правління ОСББ «Затишна оселя 17/31А» - Михайлика П.І.

В серпні 2019 року ОСББ «Затишна оселя 17/31А» через свого представника адвоката Прилепу Р.А. звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного чужого володіння.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.08.2019, було відкрито провадження у справі №752/17166/19, та на даний час перебуває в проваджені суду.

Зазначений позов було подано адвокатом Прилепою Р.А., як представником ОСББ «Затишна оселя 17/31А», на підставі договору про надання правової допомоги № 19-01-18 від 18.01.2019 та ордеру серії КС № 556279.

Відповідно до договору про надання правової допомоги № 19-01-18 від 18.01.2019, який було укладено між ОСББ «Затишна оселя 17/31А» в особі голови правління Кривошеєва В.І., який діяв на підставі статуту (замовник), та адвокатом Прилепою Р.А. (виконавцем), сторони погодили, що виконавець зобов`язується за завданням (дорученням) замовника надавати йому правову допомогу, а замовник зобов`язується оплатити таку допомогу у порядку та у строки, які встановлені цим договором.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.08.2021 у справі № 910/1758/21, яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021, - було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСББ «Затишна оселя 17/31А». Визнано недійсним і скасовано рішення загальних зборів ОСББ «Затишна оселя 17/31А», що відбулись 30.09.2018 та були оформлені протоколом загальних зборів ОСББ «Затишна оселя 17/31А» б/н від 15.10.2018, в т.ч. пункту 3: про обрання членів правління ОСББ «Затишна оселя 17/31А» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції вказав, що рішення, оформлене протоколом від 25.10.2018, про обрання головою правління ОСББ «Затишна оселя 17/31А» ОСОБА_7 в судовому порядку не оскаржувалось, та доказів зворотному матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору, укладеного 18.01.2019 між ОСББ «Затишна оселя 17/31А» та адвокатом Прилепою Р.А.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сторона позивача не надала суду достатніх доказів на підтвердження наявності в діях чи рішеннях відповідачів при укладенні оспорюваного правочину порушень прав позивача, оскільки, сам факт укладання договору про надання правової допомоги цивільні права або інтереси позивача не порушував.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що пунктами 12, 16 Статуту ОСББ «Затишна оселя 17/31А» визначено, що виконавчим органом об`єднання є правління. Правління обирає зі свого складу голову правління та його заступника. На виконання своїх повноважень голова правління діє без доручення від імені об`єднання та укладає в межах своєї компетенції договори і вчиняє інші правочини відповідно до рішень правління. У разі відсутності голови правління його обов`язки виконує заступник.

Також встановлено, що 25 жовтня 2018 року ОСОБА_7 було обрано Головою правління ОСББ «Затишна оселя 17/31А» (п.1 протоколу засідання правління ОСББ «Затишна оселя 17/31 А» від 25.10.2018).

18 січня 2019 року між ОСББ «Затишна оселя 17/31А», від імені якого діяв голова правління ОСОБА_16 , та адвокатом Прилепою Р.А. був укладений договір про надання правової допомоги №19-01-18, на підставі якого був оформлений ордер.

16 серпня 2019 року адвокат Прилепа Р.А., діючи від імені та в інтересах ОСББ «Затишна оселя 17/31А», склав та підписав позовну заяву до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСББ «Затишна оселя 17/31А» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27 серпня 2021 року у справі №910/1758/21, яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 листопада 2021 року, визнано недійсним і скасовано п.3 рішення загальних зборів ОСББ «Затишна оселя 17/31А» про обрання ОСОБА_7 членом правління, що відбулись 30.09.2018, та оформлене протоколом від 15.10.2018 (пункт №3).

За ч.1, 2, 4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як вбачається зі ст. 204 ЦК України, нею закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені в ст. 203 ЦК України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Пункт 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.

Оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа, тобто така особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи представника відповідача, яка заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не є стороною оспорюваного договору, а термін дії цього договору вже закінчився.

Так, позивач дійсно не є стороною договору, який він оспорює, проте він є заінтересованою особою, яка вважає, що має конкретний інтерес в оспорюваному договорі, а тому з урахуванням приписів ст. 4 ЦПК України має право на звернення до суду.

Крім того, сплив строку дії договору також не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки закінчення строку дії договору не може позбавити сторону договору або іншу заінтересовану особу в зверненні до суду у майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення.

Позивач ОСОБА_1 вважаючи порушеним своє право на справедливий суд, звернувся з позовом у цій справі про визнання недійсними договору про надання правової допомоги від 18.01.2019 №19-01-18, укладений між адвокатом Прилепою Р.А. та ОСББ «Затишна оселя 17/31А», стороною якого він не є.

Зазначав, що ОСОБА_16 не мав повноважень на підписання договору про надання правової допомоги з адвокатом Прилепою Р.А. від 18.01.2019 на підставі якого був виданий ордер серії КС № 556279 від 16.08.2019, таким чином, адвокат не мав повноважень на підписання позовної заяви від імені ОСББ «Затишна оселя 17/31А» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а відтак було порушено право позивача на справедливий суд. За таких обставин договір про надання правової допомоги від 18.01.2019 має бути визнаний недійсним у судовому порядку.

У цій справі позов про визнання недійсним договору про надання правової допомоги подала особа, яка не була стороною цього договору, тобто заінтересована особа.

При цьому судом першої інстанції враховано позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, яка у постанові від 16.10.2020 по справі №910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Позивач зазначав, що оспорюваний ним договір про надання правової допомоги порушує його право на справедливий суд під час розгляду цивільної справи №752/17166/19 за позовом ОСББ «Затишна оселя 17/31А» до нього про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вона гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

За позицією Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основними складовими права на справедливий суд є: право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права (справа «Bellet v. France»); принцип юридичної визначеності (справи «Науменко проти України», «Полтораченко проти України», «Трегубенко проти України»); незалежність та безсторонність судової влади (справа «Pullar v. United Kingdom», «Совтрансавто-Холдинг проти України») право на розгляд справи судом у розумні строки (справі «Странніков проти України», «Науменко проти України»).

Крім того Відповідно до ст. 19 Закону України Про адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені ст. 26 Закону де зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги, та документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правничої допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Тобто адвокат Прилепа Р.А. не був обмежений виконувати свої функції представника ОСББ «Затишна Оселі» тільки договором про надання правової допомоги, а при виконанні представницьких функцій в суді користувався ордером.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що не було встановлено, яким чином оспорюваний ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги від 18.01.2019 порушує його права та законні інтереси.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 13 березня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник