Справа №359/1644/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/1333/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з онукою та в її вихованні,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з онукою та в її вихованні.

В обґрунтування позову посилалася на те, що приблизно три з половиною роки тому їй стало відомо про те, що вона є бабусею ОСОБА_4 , матір`ю якої є ОСОБА_3 . Сумнів у кровному спорідненні дитини та позивача був остаточно усунутий аналізом ДНК. Не зважаючи на це, ОСОБА_3 чинить ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_4 та виключає участь позивача у вихованні дитини.

У зв`язку з викладеним позивач просила суд встановити факт, що вона є бабусею ОСОБА_4 , а також зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати позивачу спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з онукою та в її вихованні задоволено3 встановлено факт, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 спілкуватись з онукою ОСОБА_4 та брати участь в її вихованні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та до ОСОБА_1

15 червня 2023 року від відповідача ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло доповнення до апеляційної скарги.

10 липня 2023 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

24 серпня 2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

05 жовтня 2023 року апеляційним судом залучено до участі у справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, зобов`язано надати висновок щодо предмету справи.

02 лютого 2024 року на адресу суду від Служби у справах сім`ї та дітей Бориспільської міської ради надійшов висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

08 лютого 2024 року ОСОБА_1 направив на адресу суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи та вищевказане клопотання, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступних висновків:

Звертаючись до суду із клопотанням про зупинення провадження у праві, заявник не навів та не обґрунтував належних підстав для його задоволення. Ні в своєму клопотанні, ні в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції заявник не зазначив, в чому саме полягає неможливість розгляду даної справи до закінчення розгляду справи №359/1071/24.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 752/9802/17 зазначив, що підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Зважаючи на викладене, суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

19 лютого 2024 року ОСОБА_1 направив на адресу суду клопотання про долучення доказів.

21.02.2024 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження та заява про розгляд справи без її участі.

21.02.2024 року та 22.02.2024 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження.

22.02.2024 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_5 - адвоката Іванюка О.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи. В обґрунтування заяви заявник зазначав, що апелянт уклав договір на представлення інтересів з адвокатом, у зв`язку з чим останній має необхідність ознайомлення з матеріалами справи та просить відкласти розгляд справи.

Дослідивши матеріали та вищевказану заяву, апеляційний суд дійшов наступних висновків:

З матеріалів справи вбачається, що апелянт вже звертався до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи. В даній справі апеляційне провадження було відкрито саме за ініціативи заявника у червні 2023 року. За таких умов апелянт мав достатньо часу для завчасного вирішення питання про представлення власних інтересів в суді. Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає дії апелянта спробою затягування розгляду справи, що не може вважатися добросовісною поведінкою і визнається судом зловживанням процесуальними правами. У зв`язку із зазначеним, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову у задоволені заяви представника ОСОБА_5 - адвоката Іванюка О.О. про відкладення розгляду справи.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , матір`ю якої є ОСОБА_3 . Батьком дитини був записаний ОСОБА_6 . Це підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2013 року (а.с.19 т.1).

Зі змісту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №1 від 14 вересня 2018 року (а.с.20-21 т.1) вбачається, що запис про батька ОСОБА_4 був проведений за вказівкою матері в порядку, передбаченому ст.135 СК України.

Зі змісту результату дослідження ДНК №32875 від 8 жовтня 2021 року вбачається, що ймовірність родинного зв`язку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (бабуся-онука) становить 99,99999%.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що ОСОБА_4 є онукою позивача. При цьому мати дитини - ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з онукою ОСОБА_4 та у вихованні дитини. Така діяльність є неправомірною, адже порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 , передбачені ст.257 СК України. Таким чином, з метою відновлення означених особистих немайнових прав позивача суд першої інстанції зобов`язав ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 спілкуватись з онукою ОСОБА_4 та брати участь в її вихованні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на справу №359/2456/22, в якій Верховним Судом було зроблено висновок, відповідно до якого при вирішенні питання про родинні відносини бабусі та дитини, можуть зачіпатися права ОСОБА_1 як сина позивача. Апелянт зазначає, що заявивши вимогу про встановлення того факту, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_4 , позивач фактично просила вирішити питання батьківства ОСОБА_1 . При цьому апелянт посилався на висновок Верховного Суду у справі № 359/2456/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про встановлення факту, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. З точки зору апелянта така позиція обумовлює наявність підстав для скасування рішення суду й в даній справі.

Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти вищевказані твердження апелянта в якості підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Дійсно, у справі № 359/2456/22 Верховний Суд, зробивши вищевказаний висновок, ухвалив судове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому в якості підстави для такого рішення суд зазначив, що за вказаних умов ОСОБА_1 мав виступати відповідачем у справі, в той час як він брав участь у ній лише в якості третьої особи, а пред`явлення вимоги до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. В той же час у даній справі саме на врахування вищезазначеної позиції Верховного Суду позов було представлено не тільки до ОСОБА_7 , але і безпосередньо до ОСОБА_1 . За таких умов наведені доводи апелянта не обумовлюють наявність підстав для задоволення скарги.

Іншим доводом апелянта було те, що з його точки зору дану справу було розглянуто не уповноваженим складом суду, оскільки суддя підлягав самовідводу, а у апелянта є сумніви щодо неупередженості судді. Дані доводи також не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Процесуальним законодавством встановлено, що у разі виявлення у сторони по справі сумнівів щодо упередженості судді, вона може звернутися до суду із заявою про відвід судді. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 скористався таким своїм правом та звернувся до суду із заявою про відвід судді першої інстанції. Дана заява була належним чином розглянута судом та вмотивовано відхилена. При цьому жодної необґрунтованості позиції суду першої інстанції з даного приводу апеляційний суд не вбачає, як і не вбачає підстав для висновку про упередженість суду при вирішення справи.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що в якості підстав для сумнівів в об`єктивності суду першої інстанції апелянт наводить обставини, які стосуються ОСОБА_3 . Разом з тим в даній справі ОСОБА_3 є відповідачем, а позовні вимоги було представлено як до апелянта, так і до ОСОБА_3 . За результатами розгляду справи суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог, тобто задовольнив вимоги проти обох відповідачів. Зазначена обставина додатково до вищевказаного обумовлює неналежність позиції апелянта в зазначеній частині.

Іншими доводами, якими апелянт обґрунтовував свою незгоду із рішенням суду першої інстанції , є неналежність з його точки зору прийнятого судом результату дослідження №32875 від 8 жовтня 2021 року аналізу ДНК на спорідненість Бабуся-Дитина методом порівняння Х-хромосоми, за яким ймовірність родинного зв`язку «Бабуся-Дитина» між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 становить 99,99999%.

З точки зору колегії суддів будь-які підстави для критичного відношення до вказаного висновку та неврахування його при вирішення справи відсутні.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

На підтвердження своєї позиції щодо родинного зв`язку з онукою позивач представила до суду вищезгаданий вказаний висновок, який є результатом геноскопічного дослідження (дослідження ДНК). Натомість на спростування такого доказу апелянт належних контрдоказів до матеріалів справи не надав.

Питання щодо встановлення родинної спорідненості бабусі та дитини відноситься до роду спеціальних знань і може бути встановлене лише на підставі відповідного дослідження в певних галузях знань.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При цьому, ініціатором проведення експертизи, за виключенням певних випадків, які прямо передбачені законом, і які не відносяться до даної справи, є виключно сторона по справі.

у разі незгоди з тим висновком генетичного дослідження, який міститься в матеріалах справи, апелянт мав право або самостійно замовити та подати до суду інший експертний висновок з даного питання, або ж клопотати перед судом про призначення відповідної судової експертизи. В той же час вказані дії апелянтом не здійснювалися.

За таких умов його позиція з даного приводу є голослівною, відтак не може бути прийнята судом.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи відповідного висновку служби у справах дітей.

Як уже було зазначено вище, до участі у розгляді даної справи судом було залучено Службу у справах дітей та сім'ї Бориспільської міської ради, яка на виконання протокольної ухвали апеляційного суду від 05.10.2023 року надала рішення про погодження висновку до суду щодо розв`язання спору про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. За таких умов й з даного приводу доводи апелянта не відповідають дійсності.

Інших належних доводів, які б обумовлювали наявність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, застосував положення закону, що регулюють спірні правовідносини, а відтак прийшов до законного та обґрунтованого висновку за результатами розгляду справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, а відтак відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції за результатами апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько