Номер провадження: 22-ц/813/205/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/19754/18

Номер провадження: 22-ц/813/205/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_4 , 4) державний реєстратор Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко І.С.,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко І.С., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка», про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бондар В.Я. о 13 годині 03 хвилині 02 вересня 2020 року, повний текст рішення складений 08 вересня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 29478120 від 29.04.2016 р. на квартиру АДРЕСА_1 ; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.02.2017 р. квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з загальної площі - 583,7 кв. м., житлової - 211,7 кв. м., укладений між ОСОБА_3 (продавець), власник частки, ОСОБА_4 (продавець) власник частки, та ОСОБА_2 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 293. Скасувати реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; 3) визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 82 кв. м., житловою - 40,1 кв. м., у рівних долях; 4) усунути перешкоди для ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею - 82 кв. м., житловою - 40,1 кв. м. (Т. 1, а. с. 2 - 7).

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 82,0 кв. м., належала в рівних частках (по частці) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1339737 від 18.03.2013 року та № 8936357 від 04.09.2013 року.

05.04.2016 року ФОП ОСОБА_5 зробив висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою - АДРЕСА_2 та підвального приміщення.

29.04.2017 року державний реєстратор Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Колесніченко Ірина Сергіївна, на підставі технічного паспорту, серії та номер б/н, виданого 05.04.2016 року ФОП ОСОБА_5 , висновку щодо технічної можливості об`єднання, серія та номер б/н, виданого 05.04.2016 року ФОП ОСОБА_5 , прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29478120 від 29.04.2016 р. про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт житлової нерухомості, квартири, загальною площею - 573,7 кв. м. (житлова площа - 211,7 кв. м.), яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_6 (1/2 частина). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що підтверджується Інформаційною довідкою № 58467930 від 29.04.2016 року.

06.07.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий номер 8, ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 583,7 кв. м.. Право власності на нерухоме майно зареєстровано в реєстрі речових прав 06.07.2016 року.

12.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий номер 72, ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 583,7 кв. м.. Право власності на нерухоме майно зареєстровано в реєстрі речових прав 20.10.2016 року.

02.02.2017 року між ОСОБА_3 (продавець, власник частки), ОСОБА_4 (продавець, власник частки) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з загальної площі - 583,7 кв. м., житлової - 211,7 кв. м..

Вказану реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.04.2016 року позивачка вважає незаконною, оскільки у реєстратора не було підстав реєструвати право власності на квартиру з неіснуючою площею у розмірі - 583,7 кв. м., на підставі лише висновку щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, виданого ФОП ОСОБА_5 , який не може вважатися документом, на підставі якого можливі будь-які зміни або відкриття нових розділів в реєстрі речових прав.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що рішення про державну реєстрацію було прийнято пізніше (29.04.2016 року), аніж проведена сама реєстрація (28.04.2016 року). Вона не подавала до державного реєстратора будь-яких заяв щодо об`єднання спірної квартири, а під час збільшення площі цієї квартири до неї приєднані інші приміщення, право власності на які було відсутнє.

Вищевказане стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову, в якій просить: 1) скасувати реєстраційний запис № 14385881 від 28.04.2016 р. про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт житлової нерухомості, квартиру, загальною площею - 583,7 кв. м., житлова площа - 211,7 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_3 (1/2 частина), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, вчинений державним реєстратором Овідіопольського управління юстиції Одеської області Колесніченко Іриною Сергіївною; 2) визнати недійсними, з моменту укладання, договори купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер: 01, за адресою - АДРЕСА_2 , загальною площею - 583,7 кв. м., житловою площею 211,7 - кв. м., та скасувати відповідні записи про проведену державну реєстрацію права власності, а саме: - договір купівлі-продажу від 06.07.2016 р., укладений між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) щодо купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 583,7 кв. м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., зареєстрований в реєстрі за № 8, та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 15267363 від 06.07.2016р.; - договір купівлі-продажу від 12.10.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., зареєстрований в реєстрі за № 72, за яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 583,7 кв. м., та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 16962502 від 12.10.2016 р.; - договір купівлі-продажу від 02.02.2017 р. укладений між ОСОБА_3 (продавець), власник 1/2 частки, ОСОБА_4 (продавець) власник 1/2 частки, та ОСОБА_2 (покупець) щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 583,7 кв. м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 293, та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 18832151 від 02.02.2017 р.; 4) визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 82 кв. м., житловою - 40,1 кв. м., якій належить реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, у рівних долях. Усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею - 82 кв. м., житловою - 40,1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1 (Т. 1, а. с. 210 - 219).

Позиція сторін по справі в суді першої інстанції

26.12.2018 року від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю. Посилається на те, що позивачка звернулась до суду не за захистом свого цивільного права, так як продала свою частину квартири. Також, процедура державної реєстрації прав на нерухоме майно порушена не була (Т. 1, а. с. 49 - 53).

10.12.2019 року представник Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» подав до суду пояснення щодо заяви про зміну предмету позову, в яких представник третьої особи підтримав твердження про незаконність реєстраційних дій державного реєстратора Колесніченко І.С. щодо об`єднання приміщення в квартиру АДРЕСА_1 та просив задовольнити позовні вимоги (Т. 2, а. с. 5 - 6).

30.01.2020 року від представника ОСОБА_2 надійшли заперечення щодо зміни предмету позову, в яких він наполягає на тому, що позивачка допустила не зміну предмету позову, а заявила нові позовні вимоги, що є недопустимим (Т. 2, а. с. 25 - 26).

Процесуальні рішення, прийняті судом першої інстанції

Ухвалою від 27.02.2019 року задоволено заяву про самовідвід судді Шенцевою О.П. (Т. 1, а. с. 80 - 81).

25.04.2019 року судом замінено первісного відповідача - реєстраційну службу Овідіопольського районного управління юстиції на належного відповідача - державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірину Сергіївну. Також, до участі у справі залучено як третю особу - Кредитну спілку «Промислово-фінансова спілка», яка є власником квартири АДРЕСА_3 (Т. 1, а. с. 94).

Ухвалою суду від 14.07.2020 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 522/2019/19 за позовом Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскрова Олега Вікторовича, за участі третіх осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно (Т. 2, а. с. 85 - 86).

Ухвалою суду 14.08.2020 року провадження у справі поновлено, призначено розгляд справи (Т. 2, а. с. 94).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2020 року залишено без задоволення вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 (Т. 2, а. с. 112 - 116).

Рішення суду мотивоване тим, що процедура реєстрації приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/2 частки) на квартиру, загальною площею - 573,7 кв. м., житловою площею - 211,7 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 проведена на користь та з відому ОСОБА_1 , а у подальшому частка квартири, що належала ОСОБА_1 , відчужена нею з отриманням грошової компенсації. Відтак, вказане не може вважатися фактом порушення її законних прав чи інтересів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (Т. 2, а. с. 121 - 122).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушення норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що відповідачем ОСОБА_2 подано позов до ОСОБА_1 про стягнення - 6 120 000 грн., в якості матеріальних збитків саме - за неіснуючі - 573,7 кв. м. площі спірної квартири. Зазначений факт спору є головною підставою для звернення до суду ОСОБА_1 із позовом до відповідачів.

Узагальнені доводи сторін по справі в апеляційному суді

04.12.2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Єрьоменко Людмили Вікторівни, діючої від імені ОСОБА_2 , в якому представник відповідача просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін (Т. 2, а. с. 140 - 143).

Представник відповідача посилається на те, що позивачкою не було заявлено вимог щодо застосування недійсності правочинів. В результаті державної реєстрації права власності спірної квартири за позивачкою, остання набула у власність нерухомість та відчужила частки у праві власності на спірну квартиру на користь відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які в свою чергу відчужили належні їм частки на користь ОСОБА_2 .. При укладанні договору купівлі-продажу ОСОБА_1 усвідомлювала, що саме нею продається, яку площу має об`єкт продажі та його вартість. Оспорюваний договір був нотаріально посвідчений, а позивачці роз`яснені наслідки його укладення. Під час укладення договору будь-яких заперечень позивачка не заявляла, отримала від покупців ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) грошову суму вартості об`єкту продажу в повному обсязі. Заперечення проти такого факту з боку позивачки спростовується як текстом договору, так і матеріалами справи.

Інші сторони не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 року задоволено частково клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 року. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 року. В решті клопотання ОСОБА_1 залишено без задоволення (Т. 2, а. с. 133 - 134).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2020 року (Т. 2, а. с. 135 - 135 зворотна сторона).

04.12.2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Єрьоменко Людмили Вікторівни, діючої від імені ОСОБА_2 (Т. 2, а. с. 140 - 143).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2021 року справу призначено до судового розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 164 ).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 01.08.2023 року № 763/0/15-23 суддю ОСОБА_8 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду. На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2023 року визначено склад колегії суддів: - головуючий суддя - Заїкін А.П.; - судді Погорєлова С.О., Таварткіладзе О.М..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.09.2023 року цивільну справу прийнято до свого провадження іншої колегії суддів (Т. 2, а. с. 239 - 239 зворотна сторона).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Боличевський С.П., підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд її задовольнити, рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи - ОСОБА_9 вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Адвокат Єрьоменко Л.В., діюча від імені ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Просила залишити її без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 82,0 кв. м., належала в рівних частках (по частці) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1339737 від 18.03.2013 року та № 8936357 від 04.09.2013 року.

05.04.2016 року ФОП ОСОБА_5 зробив висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та підвальні приміщення, відповідно до якого у фактичному користуванні ОСОБА_10 та ОСОБА_1 знаходиться: І - підвал 17,4 кв.м., II - підвал 17,6 кв.м., 1-1 житлове 44,6 кв.м., 1-2 вб.шафа 1,0 кв.м., 1-3 коридор 3,3 кв.м., 1-4 санвузол 1,7 кв.м., 1-5 кухня 12,1 кв.м., 1-6 коридор 17,6 кв.м., 1-7 коридор 7,1 кв.м., 1-8 житлова 28,8 кв.м., 1-9 кухня 12,7 кв.м., 1-10 житлова 11,3 кв.м., 1-11 санвузол 4,5 кв.м., III - сходи 19,3 кв.м., 1-12 житлова 29,3 кв.м., 1-13 житлова 22,4 кв.м., 1-14 санвузол 3,1 кв.м., 1-15 кухня 11,8 кв.м., 1-16 підсобне 2,8 кв.м., 1-17 коридор 5,0 кв.м., 1-18 коридор 6,2 кв.м., 1-19 підсобне 11,8 кв.м., 1-20 коридор 7,6 кв.м., 1-21 санвузол 5,9 кв.м., 1-22 житлове 25,5 кв.м., 1-23 житлова 16,9 кв.м., 1-24 коридор 4,5 кв.м., 1-25 житлова 19,1 кв.м., 1-26 коридор 1,6 кв.м., 1-27 підсобне 1,0 кв.м., 1-28 кухня 16,5 кв.м., 1-29 житлова 13,8 кв.м., 1-30 коридор 6,7 кв.м., 1-31 коридор 11,8 кв.м., 1-32 підсобне 142,1 кв.м., IV - сходи 19,3 кв.м., загальною площею 583,7 кв.м., житловою площею 211,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , що складає одиницю.

29.04.2017 року державний реєстратор Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Колесніченко Ірина Сергіївна, на підставі технічного паспорту, серії та номер: б/н, виданого 05.04.2016 року ФОП ОСОБА_5 ; висновку щодо технічної можливості об`єднання, серія та номер: б/н, виданого 05.04.2016 року ФОП ОСОБА_5 , прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29478120 від 29.04.2016 р. про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт житлової нерухомості, квартири, загальної площі 573,7 кв.м. (житлова площа 211,7 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_6 (1/2 частина). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що підтверджено Інформаційною довідкою № 58467930 від 29.04.2016 року.

06.07.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий номер 8, ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 583,7 кв.м. Право власності на нерухоме майно зареєстровано в реєстрі речових прав 06.07.2016 року.

12.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий номер 72, ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 583,7 кв.м. Право власності на нерухоме майно зареєстровано в реєстрі речових прав 20.10.2016 року.

02.02.2017 року між ОСОБА_3 (продавець, власник 1/2 частки), ОСОБА_4 (продавець, власник 1/2 частки) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з загальної площі 583,7 кв.м., житлової - 211,7 кв.м..

Між сторонами виникли правовідносини про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні квартирою.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому, згідно статті 346 ЦК України, право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 року № 6-301цс15).

Згідно з вимогами 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, яке утворилося внаслідок поділу або виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

При цьому, відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -Закон) будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

29.04.2017 року державний реєстратор Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Колесніченко Ірина Сергіївна, на підставі технічного паспорту, серії та номер: б/н, виданого 05.04.2016 року ФОП ОСОБА_5 ; висновку щодо технічної можливості об`єднання, серія та номер: б/н, виданого 05.04.2016 року ФОП ОСОБА_5 , прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29478120 від 29.04.2016 р. про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт житлової нерухомості, квартири, загальної площі 573,7 кв.м. (житлова площа 211,7 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_6 (1/2 частина). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що підтверджено Інформаційною довідкою № 58467930 від 29.04.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом права власності на частку в спірній квартирі, яку вона сама відчужила на підставі Договору купівлі-продажу від 06.07.2016 року на користь інших осіб, та отримала за це грошову компенсацію.

ОСОБА_1 не наводить підстав недійсності даного Договору купівлі-продажу від 06.07.2016 року, які передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України, а лише заявляє про недійсність цього Договору, у зв`язку з порушенням попередньої процедури державної реєстрації речових прав на вказану квартиру, в результаті яких вона стала власником вказаної частки квартири.

При укладанні договору купівлі-продажу ОСОБА_1 усвідомлювала, що саме нею продається, яку площу має об`єкт продажі та його вартість. Оспорюваний договір був нотаріально посвідчений, а позивачу роз`яснені наслідки його укладення. Під час укладення договору, будь-яких заперечень позивачка не заявляла, отримала від покупців ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) грошову суму вартості об`єкту продажу в повному обсязі. Заперечення проти такого факту з боку позивачки спростовується як текстом договору, так і матеріалами справи.

ОСОБА_1 продала належну їй частку квартири з отриманням грошової компенсації. Відтак, її законні права чи інтересів не порушені.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, які в свою чергу не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Розподіл судових витрат

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 року задоволено частково клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 року. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 року до ухвалення судового рішення у справі (Т. 2, а. с. 133 - 134).

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволеним/відмовленим у задоволенні позовним вимогам.

Таким чином, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі - 16 386,60 грн..

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі - 16 386 (шістнадцять тисяч триста вісімдесят шість) грн. 60 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 березня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе