КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року місто Київ.

Справа № 359/3663/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2187/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року (ухвалено у складі судді Яковлєвої Л.В., повний текст виготовлено 10.2023 року)

у справі за позовом Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ Державного агентства водних ресурсів України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом їх повернення

ВСТАНОВИВ

27 квітня 2021 року Перший заступник керівника Бориспільської окружної прокуратури О.Доброскок звернувся в інтересах Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просив : 1) усунути перешкоди у здійсненні Міжрегіональному офісу захисних масивів дніпровських водосховищ Державного агентства водних ресурсів України права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером :05:003:2796, загальною площею 1,0554 га, та земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером :05:003:2798, загальною площею 1,4764 га, шляхом їх повернення на користь Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ Державного агентства водних ресурсів України з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 2) стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2014 року ухваленим у справі № 359/11279/13-ц за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора, який діяв в інтересах держави в особі Дніпровського басейнового управління водних ресурсів до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : ТОВ «Легран-есетс-менеджмент», Обслуговуючий кооператив садівницьке товариство «Ластівка» про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння - задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Дніпровського басейнового управління водних ресурсів земельні ділянки : площею 0,2300 га з кадастровим номером :05:003:0284, площею 0,2300 га з кадастровим номером :05:003:0615, площею 0,2300 га з кадастровим номером :05:003: 0616, площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003:0617, площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003:0618, площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003:0619, площею 0,1191 га з кадастровим номером : 05:003:0620, площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003:0621 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в межах Вороньківської сільської ради.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Дніпровського басейнового управління водних ресурсів земельні ділянки : площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003:0622, площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003:0623, площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003: 0624, площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003:0625, площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003:0626, площею 0,1191 га з кадастровим номером :05:003:0627 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в межах Вороньківської сільської ради.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 серпня 2014 року та постановою Верховного суду України від 29 червня 2016 року дане судове рішення першої інстанції залишено без змін.

Судами встановлено, що у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів перебувала земельна ділянка площею 416,712 га для обслуговування захисних споруд. Розпорядженням голови Бориспільської РДА №526 від 24 січня 2008 року у власність ОСОБА_3 була передана частина цієї земельної ділянки площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,00 га серії ЯЖ №331587 з кадастровим номером :05:003:0284 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. 29 березня 2008 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 відчужила вказану земельну ділянку у власність ТОВ «Легран-Есетс-Менеджмент». 06 червня 2008 року ТОВ «Легран-Есетс-Менеджмент» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,00 га серії ЯЖ №235659 з кадастровим номером : 05:003:0284 з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-46/2010 від 03 грудня 2010 року визнано неправомірним та скасовано розпорядження голови Бориспільської РДА №526 від 24 січня 2008 року, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №331587 виданий 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_3 , визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Легран-Есетс-Менеджмент», визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №235659 виданий 06 червня 2008 року ТОВ «Легран-Есетс-Менеджмент».

19 червня 2008 року за договором купівлі-продажу ТОВ «Легран-Есетс-Менеджмент» відчужило земельну ділянку у власність ОСОБА_1 23 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,00 га серії ЯЖ №200771 з кадастровим номером :05:003:0284 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням голови Бориспільської РДА за № 982 від 13 березня 2009 року ОСОБА_1 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на ведення садівництва. Розпорядженням голови Бориспільської РДА № 1328 від 21 квітня 2009 року була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва. 09 жовтня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,00 га серії ЯЗ №441775 з кадастровим номером : 05:003:0284 з цільовим призначенням для ведення садівництва.

За заявою ОСОБА_1 ця земельна ділянка була поділена на 14 земельних ділянок. 01 вересня 2011 року на ім`я ОСОБА_1 були видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯК №273268 - №273281 щодо земельних ділянок площею 0,2300 та 0,1191 га з кадастровими номерами :05:003:0614 - :05:003:0627 з цільовим призначенням для ведення садівництва. 19 листопада 2011 року за договорами купівлі-продажу ОСОБА_1 відчужила у власність ОСОБА_2 шість із вказаних земельних ділянок площею 0,1191 га з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05:003:0627 з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2013 року встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 19 червня 2008 року між ТОВ «Легран-Есетс-Менеджмент» та ОСОБА_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №200771, виданий 23 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 , розпорядження голови Бориспільської РДА №982 від 13 березня 2009 року та №1328 від 21 квітня 2009 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №441775, виданий 9 жовтня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 , державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯК №273268 - №273281, видані 01 вересня 2011 року на ім`я ОСОБА_1 , та договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладених 19 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є незаконними та порушують інтереси держави.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 13 липня 2016 року земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0615 - :05:003:0621 об`єднано в одну земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:2796.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 13 липня 2016 року земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05:003:0625 об`єднано в одну земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:2798.

Вказані дії, на думку прокурора, свідчать про свідомі дії відповідачів, вчинені з метою унеможливлення виконання судового рішення від 14 квітня 2014 року ухваленого у справі за № 359/11279/13-ц. У зв`язку з чим, посилаючись на норми ст. 92, 95, 152 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) та ст. 391 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) просив позов задовольнити.

Рішенням Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з такими рішенням заступник керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ - 08 грудня 2023 року через засоби поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції не дотримано загальні принципи здійснення правосуддя. Висновки, викладені у рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи, а судове рішення прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що обґрунтовуючи відмову у позові лише скасуванням рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2010 у справі № 2-46/2010, суд не врахував, що підставою для його скасування слугувало порушення норм процесуального права, а саме не залучення ОСОБА_1 як відповідача, чим, на думку суду апеляційної інстанції, порушено її права, обов`язки та інтереси.

Зазначає, що апеляційним судом при перегляді справи № 2-46/2010 взагалі не досліджувалося питання приналежності спірних ділянок до земель водного фонду та правомірність відведення їх першим набувачам. Водночас, як при розгляді справи № 2-46/2010 так і справи № 359/11279/13 встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:003:0284 (з якої у подальшому сформовано спірні земельні ділянки із кадастровими номерами :05:003:2796 та :05:003:2798), відноситься до земель водного фонду, належить державі і перебувала у користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів (на даний час Міжрегіональний офіс захисних масивів дніпровських водосховищ), яке не давало своєї згоди на її вилучення та відчуження.

Тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що обставини, які стали підставою та мали преюдиційне значення для ухвалення судового рішення від 14.04.2014 у цивільній справі за № 359/11279/13-ц перестали існувати, оскільки судами вищих інстанцій підтверджено встановлений факт накладання спірних земельних ділянок на землі водного фонду, що, у свою чергу, підтверджує недобросовісну поведінку відповідачів, яка спрямована виключно на приховування первинного стану та статусу земель водного фонду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

22 січня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідачів - ОСОБА_4 , яким просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Вказує, що у межах розгляду справи №359/11279/13-ц не проводилась експертиза, а судові рішення не містять інформації про те, що судами на підставі відповідних доказів визначалось, що пред`явлені до витребування земельні ділянки реально накладаються чи входять до складу земельної ділянки площею 416,712 га.

Зазначає, що матеріали даної справи не містять жодних доказів на обґрунтування доводів щодо приналежності земельних ділянок відповідачів до земель водного фонду чи їх накладення не землі водного фонду.

Вказує, що суд обґрунтовував свою відмову не лише посилаючись на скасування рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2010 у справі № 2-46/2010, а також на обставину недоведеності приналежності спірних ділянок до земель водного фонду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Бориспільської районної державної адміністрації за № 526 від 24 січня 2008 року у власність громадянки ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вороньківської сільської ради Бориспільського району.

В подальшому, ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 331587 від 22 лютого 2008 року щодо земельної ділянки площею 2,00 га із кадастровим номером :05:003:0284.

29 березня 2008 року між ОСОБА_3 (продавцем) та ТОВ «Легран-есетс-менеджмент», (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером :05:003:0284 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вороньківської сільської ради Бориспільського району, який посвідчений 29 березня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олофінським О.В. за № 2207.

В подальшому, а саме 06 червня 2008 року, ТОВ «Легран-есетс-менеджмент» отримано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

06 серпня 2008 року Бориспільський міжрайонний прокурор Київської області звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, управління Держкомзему у Бориспільському районі, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 , ТОВ «Легран-есетс-Менеджмент», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача : Дніпровське басейне управління водних ресурсів про визнання незаконними та скасування розпоряд-жень Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та укладених цивільно-правових угод. Цивільна справа № 2-46/2010.

Під час судового розгляду справи встановлено, що земельні ділянки, надані у власність відповідачів, в тому числі ОСОБА_3 , розташовані вздовж захисної дамби у межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища на ділянці Проців-Кийлів і відносяться до категорії земель : землі водного фонду. Відтак, їх виділення і передача фізичним особам у власність для ведення особистого селянського господарства здійснена з грубим порушенням водного та земельного кодексів України, у зв`язку з чим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2010 року позов прокурора задоволено.

Визнано неправомірними та скасовано розпорядження голови Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 24 січня 2008 року за № 517, 518, 519, 521, 522, 523, 524, 525, 526, 528, 529, 533, 534, 535, 537 про надання у приватну власність громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 у власність земельних ділянок загальною площею 28,0076 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вороньківської та Процівської сільських рад Бориспільського району Київської області.

Визнано недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки (серії ЯЖ №331607 від 20 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_6 , серії ЯЖ №331608 від 20 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_6 , серії ЯЖ №331603 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_5 , серії ЯЖ №331604 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_5 , серії ЯЖ №331605 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_5 , серії ЯЖ №331606 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_5 , серії ЯЖ №331573 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_7 , серії ЯЖ №331579 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_8 , серії ЯЖ №331600 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_9 , серії ЯЖ №331598 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_10 , серії ЯЖ №331597 від 22лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_11 , серії ЯЖ №331596 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_11 , серії ЯЖ №331589 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_12 , серії ЯЖ №331591 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_12 , серії ЯЖ №331590 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_12 , серії ЯЖ №331581 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_13 , серії ЯЖ №331582 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_13 , серії ЯЖ №331580 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_13 , серії ЯЖ №331574 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_7 , серії ЯЖ №331576 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_14 , серії ЯЖ №331599 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_9 , серії ЯЖ №331602 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_15 , серії ЯЖ №331601 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_15 , серії ЯЖ №331594 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_16 , серії ЯЖ №331592 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_16 , серії ЯЖ №331593 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_16 , серії ЯЖ №331583 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_17 , серії ЯЖ №331584 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_17 , серії ЯЖ №331588 від 22 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_18 , серії ЯЖ №331587 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_3 ), видані відповідачам на підставі розпоряджень голови Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 24 січня 2008 року за № 517, 518, 519, 521, 522, 523, 524, 525, 526, 528, 529, 533, 534, 535, 537.

Визнано недійсними договори щодо купівлі - продажу спірних земельних ділянок укладені відповідачами з ТОВ «Ленгран-Есетс-Менеджмент» протягом березень - квітень 2008 року.

Визнано недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки (серії ЯЖ №235662, серії ЯЖ №235663, серії ЯЖ №235665, серії ЯЖ №235664, серії ЯЖ №235667, серії ЯЖ №235666, серії ЯЖ №235649, серії ЯЖ №235659, серії ЯЖ №235658, серії ЯЖ №235657, серії ЯЖ №235656, серії ЯЖ №235655, серії ЯЖ №235654, серії ЯЖ №235653, серії ЯЖ №235652, серії ЯЖ №235661, серії ЯЖ №235660, серії ЯЖ №235651, серії ЯЖ №235650, серії ЯЖ №235648, від 06 червня 2008 року), оформлені на ім`я ТОВ «Легран-Есетс-Менеджмент».

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2013 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2010 року залишено без змін.

З мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2013 року, яке не скасовано, вбачається, що 19 червня 2008 року за договором купівлі-продажу ТОВ «Легран-есетс-менеджмент» відчужило земельну ділянку у власність ОСОБА_1 та 23 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №200771 щодо земельної ділянки площею 2,00 га з кадас-тровим номером :05:003:0284 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Вороньківської сільської ради.

Розпорядженням голови Бориспільської районної державної адміністрації за № 982 від 13 березня 2009 року ОСОБА_1 наданий дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на ведення садівництва. Розпорядженням голови Бориспільської районної державної адміністрації за № 1328 від 21 квітня 2009 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва. 09 жовтня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №441775 щодо земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером : 05:003:0284 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в адміністра-тивних межах Вороньківської сільської ради.

За заявою ОСОБА_1 вказана земельна ділянка була поділена на 14 земельних ділянок. 01 вересня 2011 року на ім`я ОСОБА_1 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯК №273268 - №273281 щодо земельних ділянок площею 0,2300 га та 0,1191 га з кадастровими номерами :05:003:0614 - :05: 003:0627 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованих на території Вороньківської сільської ради.

19 листопада 2011 року за договорами купівлі-продажу ОСОБА_1 відчужила у власність ОСОБА_2 6 земельних ділянок площею 0,1191 га з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05:003:0627 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованих на території Вороньківської сільської ради.

У зв`язку з вказаними вище обставинами, в 2013 році Бориспільський міжрайонний прокурор, який діяв в інтересах держави в особі Дніпровського басейнового управління водних ресурсів звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ТОВ «Легран-есетс-менеджмент», Обслуговуючий кооператив садівницьке товариство «Ластівка» про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. Справа № 359/11279/13-ц.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2014 року, яке набрало законної сили і не скасовано, позов Бориспільської міжрайонної прокурори, поданого в інтересах держави в особі Дніпровського басейнового управління водних ресурсів, задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Дніпровського басейнового управління водних ресурсів земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0614 - :05:003:0621 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в межах Вороньківської сільської ради.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Дніпровського басейнового управління водних ресурсів земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05:003:0627 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в межах Вороньківської сільської ради.

Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 червня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 04 серпня 2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року скасовано, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2014 року залишено без змін.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Під час виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2014 року місцева прокуратура встановила, що земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0615 - :05:003:0621 ОСОБА_1 об`єднала в одну земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:2796.

Наведене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 26 квітня 2021 року за № 254373756 та посвідченою приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. заявою ОСОБА_19 про надання згоди на об`єднання належних їй на праві власності земельних ділянок з кадастровими номерами :05:003:0615 - :05:003:0621 в одну земельну ділянку.

Крім того, було виявлено, що ОСОБА_2 об`єднав належні йому на праві власності земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05: 003:0627, які в нього вже витребувані вищенаведеним рішенням в одну земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:2798.

Наведене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 26 квітня 2021 року за № 254375515 та посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В. заявою ОСОБА_2 про надання згоди на об`єднання належних їй на праві власності земельних ділянок з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05:003:0625 в одну земельну ділянку.

Наведене, в свою чергу, унеможливлює виконання судового рішення від 14 квітня 2014 року ухваленого у цивільній справі № 359/11279/13-ц, оскільки юридично земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0615 - :05:003:0621, які належали на праві власності ОСОБА_1 , а також земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05:003:0625, які на праві власності належали ОСОБА_2 , перестали існувати.

Також судом встановлено, що 31 травня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 , задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2010 року ухваленого у справі за № 2-46/2010 скасовано в частині :

1) визнання неправомірним та скасування розпорядження голови Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 24 січня 2008 року за № 526 про надання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,000 га з кадастровим номером :05:003:0284 для ведення особистого селянського господарства в адміністра-тивних межах Вороньківської сільської ради Бориспільського району;

2) визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на підставі розпорядження голови Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 24 січня 2008 року за № 526 серії ЯЖ № 331587 від 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером :05:003:0284 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Воронківської сільської ради Бориспільського району Київської області зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за 44;

3) визнання недійсним договору купівлі продажу від 29 березня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Легран-Есетс-Менеджмент» щодо земельної ділянки із кадастровим номером :05:003:0284 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господар-ства в адміністративних межах Воронківської сільської ради Борисіпльського району, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Олофінським О.В. 29 березня 2008 року за реєстровим номером 2207;

4) визнання недійсним державного акта на право власності оформленого на ім`я ТОВ «Легран-Есетс-Менеджмент» серії ЯЖ №235659 від 06 червня 2008 року на земельну ділянку площею 2,0000 га із кадастровим номером :05:003:0284 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, розташовану на території Воронківської сільської ради Бориспільського району Київської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за № 67, та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду вмотивована тим, що зі змісту державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №441775 від 09 жовтня 2009 року слідує, що ОСОБА_1 відповідно розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 21 квітня 2009 року за №1328 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0284 площею 2,00 га у межах згідно з планом меж земельної ділянки. Земельна ділянка розташована у Київській області Бориспільського району Вороньківська сільська рада з цільовим призначенням для садівництва. Акт зареєстрований в книзі записів реєстрації актів на право власності на землю, право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.

Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28 грудня 2009 року за №14086 ОСОБА_1 відчужила, а ТОВ «Таурустрейдінг» набуло у власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0284 площею 2 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Вороньківська сільська рада, з цільовим призначенням для ведення садівництва.

20 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Таурустрейдінг» було укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бєлломі О.В., на підставі якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0284 перейшло до ОСОБА_1 .

Викладене дало підстави для висновку апеляційного суду про те, що ухваливши 03 грудня 2010 року рішення у цивільній справі № 2-46/2010 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0284, власником якої на той час була ОСОБА_1 , суд першої інстанції вирішив питання про права, обов`язки та інтереси останньої.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що суд першої інстанції не залучив ОСОБА_1 до участі у справі, але ухваленим рішенням вирішив питання про права та інтереси останньої, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо земельної ділянки площею 2,00 га із кадастровим номером :05:003:0284.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріали даної справине містять позовних вимог про скасування розпоряджень, державних актів та правочинів, також не містять жодних доказів на обгрунтування доводів щодо приналежності земельних ділянок відповідачів до земель водного фонду чи їх накладення (повного чи часткового) на землі водного фонду, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати їм належну і повну оцінку при розгляді даного позову.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Статтею 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди.

Згідно з пунктом д) ч.4 ст.84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.2-4 ст.59 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що прибережні захисні смуги вздовж річок, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц висловила правовий висновок про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст.59 ЗК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, у п.82 якої вказано, що з огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки як ділянки водного фонду, що не могла передаватися у приватну власність з іншою метою, ніж визначена у ч. 2 ст. 59 ЗК України, суди попередніх інстанцій правильно виснували про те, що і передання цієї ділянки у приватну власність нібито із земель сільськогосподарського призначення, і подальша зміна її цільового призначення на землі громадської забудови є протиправними. Вимоги прокурора про визнання рішень № 10 і № 31 незаконними та скасування у частині є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника. Задоволення судами цих вимог є ефективним способом захисту такого права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, однією з підстав звільнення від доказування є преюдиційність обставин, існування яких встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі

Так, обставини встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16 жовтня 2008 року по цивільній справі № 19/315-08 за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Київської обласної ради до Бориспільської районної державної адміністрації та ТОВ «Дніпро-пірс» визнано недійсним розпорядження №1819 від 20 вересня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду ТОВ «Дніпро-пірс» для ведення підсобного сільського господарства розташованих на землях прибережної захисної смуги Дніпровського басейнового управління водних ресурсів на території Процівської, Вороньківської, Головурівської сільських рад Бориспільського району.

При вирішенні вказаного спору господарським судом Київської області встановлено, що вказані земельні ділянки відносяться до земель берегоукріплюючої зони Дніпровського басейнового управління водних ресурсів і є землями водного фонду, які можуть передаватися тільки на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Земельні ділянки, що перебувають у власності ТОВ "Легран-ЕСетс-Менеджмент" збігаються з земельними ділянками ТОВ "Дніпро-пірс", також підтверджується внаслідок порівняння технічної документації земельних ділянок товариств, що було встановлено судом (копія технічної документації ТОВ "Дніпро-пірс" долучена до справи і є додатком).

Судом першої інстанції не було враховано, що ухвалюючи рішення від 14 квітня 2014 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області також встановив, що у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів перебуває земельна ділянка площею 416,712 га для обслуговування захисних споруд. Ця обставина підтверджується копією державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №002709, виданого 4 серпня 2004 року Дніпровському басейновому управлінню водних ресурсів. До вказаної земельної ділянки входять спірні земельні ділянки, про витребування яких прокурор заявив позов.

Земельні ділянки, які надані у власність відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 , є тими самими земельними ділянками, щодо яких приймалось рішення про надання їх у користування ТОВ «Дніпро-пірс» та відносяться до земель берегоукріплюючої зони Дніпровського басейнового управління водних ресурсів і є землями водного фонду, які можуть передаватися тільки на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Задовольняючи апеляційну скаргу частково та скасовуючи рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2010 року, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не залучив ОСОБА_1 до участі у справі, але ухваленим рішенням вирішив питання про права та інтереси останньої.

Судом установлено, що спірні земельні ділянки, про витребування яких прокурор заявив позов, входять до складу земель загальною площею 416,712 га, законне право користування якими має Дніпровське басейнове управління водних ресурсів і які призначені для обслуговування захисних споруд у межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища та належать до земель водного фонду. Також установлено, що право користування Дніпровського басейнового управління водних ресурсів на спірні земельні ділянки не припинялося в порядку статті 141 ЗК України, земельна ділянка за правилами статті 149 ЗК України не вилучалася. Так само не було додержано порядку зміни цільового призначення землі згідно зі статтею 20 ЗК України.

Як вже було зазначено, Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2014 року позов Бориспільської міжрайонної прокурори, поданого в інтересах держави в особі Дніпровського басейнового управління водних ресурсів, задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Дніпровського басейнового управління водних ресурсів земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0614 - :05:003:0621 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в межах Вороньківської сільської ради.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Дніпровського басейнового управління водних ресурсів земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05:003:0627 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану в межах Вороньківської сільської ради.

Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 червня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 04 серпня 2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року скасовано, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2014 року залишено без змін.

Матеріалами справи підтверджено, що земельні ділянки, які за рішенням, яке не скасовано, витребувані у відповідачів, увійшли в об`єднані земельні ділянки відповідачів, повернути які позивач просив суд в даній справі.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20).

Матеріалами справи підтверджено, що земельні ділянки, які були витребувані рішенням, залишеним без змін Верховним Судом України та яке набрало законну силу, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 13 липня 2016 року земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0615 - :05:003:0621 об`єднано в одну земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:2796, на підставі заяви ОСОБА_2 від 13 липня 2016 року земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05:003:0625 об`єднано в одну земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:2798.

Наведене, в свою чергу, унеможливлює виконання судового рішення від 14 квітня 2014 року ухваленого у цивільній справі № 359/11279/13-ц, оскільки юридично земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0615 - :05:003:0621, які належали на праві власності ОСОБА_1 , а також земельні ділянки з кадастровими номерами :05:003:0622 - :05:003:0625, які на праві власності належали ОСОБА_2 , перестали існувати.

Вказані обставини були зазначені, однак не враховані судом першої інстанції.

Відповідачі використовуючи право на зло, будучи обізнаними про рішення Верховного Суду за червень 2016 року в липні 2016 року, з метою перешкоджання виконанню рішення суду та порушення прав держави в особі Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ Державного агентства водних ресурсів України на землі водного фонду, проводять їх об`єднання з метою присвоєння іншого кадастрового номеру таким земельним ділянкам.

Прокуратура, отримавши відмову у виконанні рішення про витребування, через таку недобросовісну поведінку, змушена була повторно звертатись до суду з даним позовом про повернення вже об`єднаних земельних ділянок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

За встановлених обставин,втручання держави в право власності відповідачів є виправданим, тому, що останні, набуваючи у власність землі, що знаходяться вздовж прибережної смуги, проявивши розумну обачність могли уникнути набуття у власність земель, перебування яких у державній власності, захищає права та законні інтереси більшої кількості суб`єктів, забезпечує в тому числі і безпечне довкілля, можливість контролювати прибережні захисні споруди і т.п.

При цьому суд враховує, що на предмет пропорційного втручання в права відповідачів, досліджувалось питання, іще при розгляді справи про витребування земель водного фонду, і позов був задоволений . Лише недобросовісна поведінка відповідачів, які то об`єднують то роз`єднують земельні ділянки, які є землями водного фонду перешкоджає відновленню порушеного права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 376 ЦПК України, встановивши, що суд не повно встановив обставини справи, які мали правове значення для її вирішення, порушив процесуальні норми, що призвело до не належної оцінки доказів та помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, в обраний позивачем спосіб.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що за результатами апеляційного перегляду з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подачу позову та апеляційної скарги по 2 837 грн 50 коп. з кожного.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382,ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури - задовольнити.

Рішення Бориспільского міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року - скасувати.

Позов Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі : Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом їх повернення - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні Міжрегіональному офісу захисних масивів дніпровських водосховищ Державного агентства водних ресурсів України права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером :05:003:2796, загальною площею 1,0554 га, та земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером :05:003:2798, загальною площею 1,4764 га, шляхом їх повернення на користь Міжрегіонального офісу захисних масивів дніпровських водосховищ Державного агентства водних ресурсів України з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_20 .

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Київської обласної прокуратури сплаченого судового збору по 2 837 грн 50 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2023 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська