Провадження № 22-ц/802/259/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 13 квітня 2011 року з метою отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило свою назву на АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка підписала анкету-заяву. Підписавши вказану анкету-заяву, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві. Відповідачка ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідачки у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідачки щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження.

Позивач також зазначав, що формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідачка. Виконання відповідачкою договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Позичальнику ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Проте позичальник протягом тривалого часу ухилялася від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема, не сплачувала банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 23 серпня 2023 року в неї перед банком виникла заборгованість у розмірі 54 214,94 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 44 431,42 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 9 783,52 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2011 року в розмірі 54 214,94 грн та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року у цій справі позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) в користь АТ КБ «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299), заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2011 року в розмірі 44 431,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 199,66 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови в позові скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з відповідачки в користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 431,42 грн, судом першої інстанції враховано, що підстави для стягнення з відповідачки в користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом відсутні, оскільки сторонами не були узгоджені істотні умови договору, в тому числі і умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, то відповідно до принципу диспозитивності суд апеляційної інстанції не робить своїх висновків щодо неоскарженої частини судового рішення ні в мотивувальній ні в резолютивній частині свого рішення.

За матеріалами справи судом встановлено, що 13 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило свою назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви, чим остання підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, при цьому вона ознайомилася і згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також судом встановлено, що у зазначеній анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку відсутні відомості про те, яку саме картку було отримано відповідачкою в банку та з якими саме Умовами та правилами ознайомлена і погоджується остання, підписуючи анкету-заяву. Крім цього, в анкеті-заяви відсутні умови кредитування і анкета-заява взагалі не містить даних про отримання відповідачкою суми кредиту (а. с. 28).

Умови кредитування у АТ КБ «ПриватБанк» зазначені у витязі з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а. с. 34).

Згідно з наданою позивачем довідкою між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір, за умовами якого позичальнику було надано кредитну картку НОМЕР_3 від 04 грудня 2017 року, термін дії 11/21 та кредитну картку НОМЕР_4 від 08 грудня 2021 року, термін дії 10/25 (а. с. 15).

Позивачем також надано суду розрахунок заборгованості за договором від 13 квітня 2011 року, згідно з яким загальний розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 23 серпня 2023 року складає 54 214,94 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 44 431,42 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 9 783,52 грн (а. с. 10-13).

У виписці за договором за період з 04 грудня 2017 року по 30 серпня 2023 року зазначено операції щодо використання кредитного ліміту та операції щодо повернення кредитних коштів (а. с. 69-77).

У своїй позовній заяві банк, крім тіла кредиту, просив суд стягнути з позичальника заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Проте будь-яких доказів на підтвердження того, що при укладенні договору про надання банківських послуг діяли Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» саме в такій редакції, яка існувала на час підписання анкети-заяви, позивач суду не надав, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Пред`являючи вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, банк просив стягнути з позичальника, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник) складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Проте за матеріалами справи судом встановлено, що в підписаній відповідачкою анкеті-заяві від 13 квітня 2011 року процентна/відсоткова ставка не визначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 квітня 2011 року, посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Крім того, на думку колегії суддів, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (13 квітня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 вересня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», як невід`ємні частини спірного договору, а також паспорт споживчого кредиту не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий АТ КБ «ПриватБанк» витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка підписана позичальнико м, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення з відповідачки в користь позивача відсотків за користування кредитом у розмірі 9 783,52 грн, суд першої інстанції правомірно зазначив про безпідставність позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті в користь кредитора в анкеті-заяві від 13 квітня 2011 року та через те, що витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, які були додані до позовної заяви, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору без підпису відповідачки.

Як убачається із анкети-заяви від 13 квітня 2011 року, сторони договору не обумовили розмір отриманого тіла кредиту, процентів за користування кредитом, штрафні санкції за неналежне виконання вимог щодо повернення кредитних коштів (а. с. 28).

При нарахуванні відсоткової ставки за користування кредитними коштами банк послався на паспорт споживчого кредиту.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи банку, оскільки термін паспорт споживчого кредиту випливає зі змісту Умов та правил надання банківських послуг, які позичальник ОСОБА_1 не підписувала, а процентні ставки зазначені у цьому паспорті споживчого кредиту станом на 08 грудня 2021 року не містять інформації про те, що вони стосуються саме договору від 13 квітня 2011 року, а тому не можуть свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України.

Зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Отже, паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому доводи банку про погодження умов кредитного договору шляхом підписання позичальником цього паспорту є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору.

Такий висновок суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у подібних правовідносинах, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20-ц (провадження № 61-14573св20).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно звільнив відповідачку від відповідальності щодо погашення складової заборгованості, а саме заборгованості за процентами, апеляційний суд відхиляє, оскільки можливість нарахування банком відсотків у зазначеному розмірі позивачем належними та допустимими доказами не підтверджені.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення з відповідачки в користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді