Номер провадження: 22-ц/813/441/24
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про визнання право іпотеки нерухомого майна, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Донцова Д.Ю. 28 травня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2020 року ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_1 , у якому просило визнати за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право іпотеки нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 21 червня 2006 року, укладеного між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назва якого була змінена на відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк «Аваль», назва якого в свою чергу була змінена на публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», в подальшому підступлено право вимоги на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як іпотекодержателя, та ОСОБА_1 , як іпотекодавця, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за р.№1737.

В обґрунтування позову ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» зазначало, що 21 червня 2006 року ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклали Кредитний договір № 014/0054/74/57488, на підставі якого ОСОБА_1 отримав від кредитора грошові кошти у розмірі 297000 доларів США строком до 21.06.2026 року. 21 червня 2006 року, в забезпечення виконання основного зобов`язання, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстровано в реєстрі під номерами 1737, 181, яким передано в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , будівництво якої не завершено.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації № 80 від 21 січня 2008 року було затверджено акт державної приймальної комісії від 25 грудня 2007 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - багатоквартирного житлового будинку з офісними приміщеннями та підземним гаражем, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , присвоєно зазначеному односекційному 9-ти поверховому житловому будинку поштову адресу: АДРЕСА_4 .

20 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/52, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/0054/74/57488 від 21 червня 2006 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 перейшло до ПАТ «КІБ».

20 грудня 2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/52-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/0054/74/57488 від 21 червня 2006 року перейшло до ТОВ «ФК Довіра та Гарантія».

22 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстрованим в реєстрі за номером 918, відповідно до якого до ПАТ «КІБ» перейшло право вимоги, за договором іпотеки від 21 червня 2006 року, яким передано в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , будівництво якої не завершено.

22 грудня 2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за договором іпотеки від 21 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрованого в реєстрі під номерами 1737, 181, яким передано в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , будівництво якої не завершено.

На підставі викладеного позивач вважав, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право іпотекодержателя відносно договору іпотеки від 21 червня 2006 року, яким передано в іпотеку майнові права на вказану вище квартиру, будівництво якої не завершено.

Позичальник та ПП «Прогрес-Маклер», в порушення вимог п. 3.3.1, 3,3.2 договору про іпотеку, не повідомили Іпотекодержателя про введення в експлуатацію будинку, не надали документи для оформлення змін до договору іпотеки і реєстрації обтяження предмету іпотеки та без згоди Банку реалізували їх третім особам.

Згідно інформації, наданої ТОВ «Прогрес-Строй», при проведені інвентаризації та складанні технічного паспорту на будинок, після закінчення будівництва КП «ОМБТІ та РОН» було здійснено нумерацію квартир, офісних та інших нежитлових приміщень в будинку, внаслідок чого квартирі будівельний номер 33 було присвоєно №33.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважав, що відповідно до умов договору іпотеки та чинного законодавства, квартира АДРЕСА_1 , як збудована нерухомість, майнові права на яку були предметом іпотеки за Договором іпотеки від 21 червня 2006 року, продовжує бути предметом іпотеки, у зв`язку із чим ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» звернулось до суду із даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинною на час укладення договору застави) був визначений вичерпний перелік об`єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором, і зазначено, що предметом іпотеки також міг бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору.

Крім того, посилання суду першої інстанції на те, що власник квартири АДРЕСА_1 , був змінений та не є стороною іпотечного договору, прямо суперечить ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», згідно якої правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Сторони про розгляд справи на 05 березня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , який своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2006 року ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклали Кредитний договір №014/0054/74/57488, згідно якого ОСОБА_1 отримав від кредитора грошові кошти у розмірі 297000 доларів США строком до 21 червня 2026 року.

Згідно додаткової угоди №1 від 21 червня 2006 року до кредитного договору №014/0054/74/57488, позичальник зобов`язався передати в заставу Кредитору майно, що буде здане в експлуатацію, у вигляді квартири, розташованої за будівною адресою: АДРЕСА_5 , протягом 30 календарних днів з дня отримання свідоцтва на право власності.

21 червня 2006 року, в забезпечення виконання основного зобов`язання, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрований в реєстрі під номерами 1737, 181, яким передано в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , будівництво якої не завершено. Вказана в цьому пункті адреса квартири є будівельною та може бути змінена після введення будинку, в якому знаходиться квартира, в експлуатацію. Майнові права на квартиру підтверджуються Договором № ПЛ-14 про інвестування, який укладений 12 січня 2006 року між Приватним підприємством «ПРОГРЕС-МАКЛЕР» та іпотекодавцем. Після введення в експлуатацію та реєстрації права власності на квартиру як на нерухоме майно предметом іпотеки за цим договором стає вказана в цьому Договорі квартира як нерухоме майно.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації № 80 від 21 січня 2008 року про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого житлового будинку з офісними приміщеннями та підземним гаражем, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (будівельний номер), було затверджено акт державної приймальної комісії від 25 грудня 2007 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - багатоквартирного житлового будинку з офісними приміщеннями та підземним гаражем, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (будівельний номер), та вирішено вважати об`єкт односекційний 9-ти поверховий житловий будинок з офісними приміщеннями та підземним гаражем, прийнятим в експлуатацію. Присвоєно зазначеному односекційному 9-ти поверховому житловому будинку поштову адресу: АДРЕСА_4 .

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2009 року у справі №2-10179/2009 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі його Одеської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором № 014/0054/74/57488 від 21 червня 2006 року в сумі 2435398,63 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року у справі №2-10179/09 було замінено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні за виконавчими листами, виданими на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2009 року у цивільній справі №2-10179/2009.

22 грудня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до якого до ПАТ «КІБ» перейшло право вимоги за договором іпотеки від 21 червня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстровано в реєстрі під номерами 1737, 181, яким передано в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_6 , будівництво якої не завершено.

22 грудня 2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Юдіним М.А., згідно до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за договором іпотеки від 21 червня 2006 року, яким передано в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , будівництво якої не завершено.

З інформаційної довідки №148189422 від 05 грудня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що власником квартири за адресою АДРЕСА_7 , є ОСОБА_3 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію 12 травня 2010 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив визнати за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право іпотеки нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 21 червня 2006 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в подальшому підступлено право вимоги на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції виходив з того, що майнові права на об`єкт незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки за укладеними до 14 січня 2009 року іпотечним договорами.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема обмеження речових прав.

За правилами ч. 1 та 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку»(у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки від 21 червня 2006року) був визначений вичерпний перелік об`єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Предметом іпотеки могли бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернення стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом також міг бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18) проаналізував положення ст. ст. 5 та 6 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та вказав, зокрема, що учасники цивільних відносин за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір могли встановити в договорі іпотеки, що іпотека поширюватиметься й на будівлю (споруду) чи об`єкт незавершеного будівництва, що будуть збудовані після укладення договору іпотеки. У випадку відсутності такої вказівки в договорі іпотеки, що іпотека поширюватиметься й на будівлю (споруду) чи об`єкт незавершеного будівництва, що будуть збудовані після укладення договору іпотеки, підстави для поширення іпотеки на такі об`єкти відсутні.

Згідно до п. 1.4. договору іпотеки від 21 червня 2006 року, після закінчення будівництва збудована нерухомість, майнові права на яку є предметом іпотеки за цим договором, продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов вищевказаного іпотечного договору. Іпотекодержатель на підставі документа про право власності реєстру у встановленому законом порядку обтяження прав власності на збудовану нерухомість.

Отже, з аналізу положень стст. Ст. 5, 6 Закону України «Про іпотеку» та пунктів 7, 8 договору іпотеки у справі, що переглядається, слід дійти висновку про те, що сторони договору іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) передбачили у договорі іпотеки від 21 червня 2006 року, що іпотека поширюватиметься й на будівлю (споруду) чи об`єкт незавершеного будівництва, що будуть збудовані після укладення договору іпотеки.

Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», що набрав чинності 14 січня 2009 року, якими були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку».

Як зазначалося вище, положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачали, що предметом іпотеки може виступати об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору.

Таким чином, сам по собі факт того, що на час укладення 21 червня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 договору іпотеки ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки, не може свідчити про те, що такі права не можна було передати в іпотеку, проте виникнення у іпотекодержателя прав на іпотечне нерухоме майно пов`язано як з прийняттям об`єкту незавершеного будівництва в експлуатацію та отриманням позичальником документів щодо права власності на майно, проведенням державної реєстрації цього права, так і державної реєстрації іпотечного майна, право на яке виникає з моменту такої реєстрації.

Як вже вказувалось вище, власником квартири за адресою АДРЕСА_7 , з 12 травня 2010 року є ОСОБА_3 , яка до участі у справі в якості відповідача позивачем не залучалась.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) зроблено висновки про те, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Також у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Велика Палата Верховного Суду у п. 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Однак, у даному випадку, оскільки власник майна ОСОБА_3 до участі у справі в якості відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не залучалась, встановити, чи набула остання право власності на спірну квартиру за відсутності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо наявності зареєстрованої іпотеки на зазначену квартиру, та чи вважається вона добросовісним набувачем нерухомого майна, яке не обтяжене іпотекою, або ні, - не вбачається можливим.

Згідно ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів враховує, що при зверненні з позовом у серпні 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вказало відповідачем ОСОБА_1 , який з 2010 року не є власником спірної квартири, при цьому клопотань про заміну відповідача на дійсного власника нерухомого майна ОСОБА_3 чи залучення останньої у якості співвідповідача позивач не заявляв.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку про відмову у задоволенні позову саме з таких правових підстав - у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», однак неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року підлягає зміні, із викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В іншій частині судове рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року змінити, викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 28 березня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе