Дата документу 28.02.2024
Справа № 334/816/24
Провадження № 2/334/1056/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Міщенко А.О., розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Запорізька міська рада, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2024 року до суду звернувся представник: адвокат Логінова В.В. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Запорізька міська рада, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В позові посилалися на те, що у 1975 році її родина отримала у користування двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . З зазначеного часу по теперішній час позивач проживає в квартирі, є основним наймачем квартири. Разом з нею в квартирі зареєстрований її син - ОСОБА_2 , який більше двох років не проживає в квартирі, квартплату не сплачує. При виїзді з квартири відповідач забрав свої речі та майно.

У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем у неї на даний час виникла необхідність в отриманні житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Оплата за ці послуги нараховується з урахуванням кількості осіб, які зареєстровані в квартирі. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає в реалізації цього права, у зв`язку з чим виникла необхідність визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку в Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Таким чином відповідач відсутній у вказаній квартирі більше 6 місяців без поважних причин. На неодноразові прохання у добровільному порядку знятись з реєстрації син повідомив, що добровільно виписуватись не бажає. Актом про підтвердження фактичного не проживання особи, складеного сусідами ТОВ «Місто для людей» від 04.09.2023 року, вбачається, що син за місцем реєстрації не мешкає з лютого 2022 року. Отже, відповідач виключно формально зареєстрований у спірній квартирі.

У зв`язку з реєстрацією відповідача в квартирі вона позбавлена права на оформлення та отримання державної субсидії, крім того на відповідача нараховуються комунальні платежі, які вона змушена сплачувати самостійно, що негативно впливає на її матеріальне становище. Поважні причини відсутності відповідача у квартирі відсутні. Всі зазначені дії відповідача свідчать про те, що він не ставиться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, в зв`язку з чим може бути визнаний таким, що втратив право користування ним.

Прохали визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

01.02.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання на 28.02.2024 року.

28.02.2024 року позивач та її представник: адвокат Логінова В.В. в підготовче засідання не з`явилися, 28.02.2024 року представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, прохала позов задовольнити в порядку ст.ст. 200, 206 ЦПК України з урахуванням заяви відповідача про визнання позову, судові витрати залишити за позивачем.

28.02.2024 року відповідач в підготовче засідання не з`явився, 07.02.2024 року подав заяву про визнання позову, в якій повідомив, що з січня 2022 року не проживає у квартирі, знаходиться на заробітках в Туреччині, не заперечував проти його задоволення.

28.02.2024 року представник третьої особи: Запорізької міської ради в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заперечень не надали.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя народилася позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 29.06.1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжя народився відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 від 08.05.2008 року, та Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 31.01.2024 року.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 19.09.2007 року.

22.12.1975 року Виконавчий комітет міської ради депутатів трудящих м. Запоріжжя видав ОСОБА_3 , сім`я якого складається з чотирьох осіб, Ордер №8274 на право заняття двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

18.07.2023 року за замовленням позивача ОСОБА_1 ТОВ «ЗМБТІ» виготовило технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» від 04.09.2023 року №693337 ОСОБА_1 є квартиронаймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа квартири складає 43,14 кв.м., кількість зареєстрованих осіб дві, квартира двокімнатна, не приватизована.

Згідно довідки ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» від 04.09.2023 року №693339 ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з лютого 2022 року.

Позивач наполягає на тому, що її син більше двох років не проживає в квартирі, квартплату не сплачує. При виїзді з квартири відповідач забрав свої речі та майно. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем у неї на даний час виникла необхідність в отриманні житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Оплата за ці послуги нараховується з урахуванням кількості осіб, які зареєстровані в квартирі. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає в реалізації цього права, у зв`язку з чим виникла необхідність визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку в Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Відповідач відсутній у вказаній квартирі більше 6 місяців без поважних причин. Відповідач виключно формально зареєстрований у спірній квартирі. У зв`язку з реєстрацією відповідача в квартирі вона позбавлена права на оформлення та отримання державної субсидії, крім того на відповідача нараховуються комунальні платежі, які вона змушена сплачувати самостійно, що негативно впливає на її матеріальне становище. Поважні причини відсутності відповідача у квартирі відсутні. Таким чином, всі зазначені дії відповідача свідчать про те, що він не ставиться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, в зв`язку з чим може бути визнаний таким, що втратив право користування ним.

Відповідач визнав обставини справи, викладені позивачем у позові, визнав позов та його вимоги в повному обсязі, подавши відповідну заяву.

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення.

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 2) право користування (сервітут).

Згідно ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності.

Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Верховний Суд у Постанові від 20.09.2021 року у справі № 200/17337/17, провадження № 61-865сво21 зазначив, що «З урахуванням положень статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України, статей 64, 65, 71, 72 ЖК Української РСР особа, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування цим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування жилим приміщенням».

У Постанові Верховного Суду від 03.04.2021 року у справі № 161/2007/18 зазначено, що «Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів».

У Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 344/7064/16-ц зазначено, що «У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк».

Судом встановлено, що відповідач більше двох років без поважних причин не проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки в січні 2022 року виїхав на заробітки до Туреччини, житловим приміщенням квартири не користується, особистих речей у вказаній квартирі не має, не сплачує комунальні послуги, в добровільному порядку з реєстрації не знімається, а реєстрація відповідача перешкоджає позивачу в реалізації права на отримання житлової субсидії, тому позивач має право на захист своїх прав, зокрема шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в силу ст.72 ЖК України.

Крім того, відповідно ч.ч. 3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні.

Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Так як представник позивача прохала судові витрати залишити за позивачем, то суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 89, 141, 206, 263-266, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 346, 379, 383, 391, 406 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Запорізька міська рада, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: С.М.Телегуз