справа № 179/425/24
провадження № 2-з/179/14/24
У Х В А Л А

12 березня 2024 року смт. Магдалинівка

Суддя Магдалинівськогорайонного суду Дніпропетровської області Чорна А.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Никонова Марина Олександрівна, діючи в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відповідно до якого просить суд:

- накласти арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з будинку, господарських будівель, споруд, загальною площею (кв.м.): 77,13, житловою площею (кв.м.): 47,03, площею земельної ділянки (кв.м.): 336,33;

- накласти арешт на комбайн CLAAS DOMINATOR 106, реєстраційний номер № 09002167;

- накласти арешт на трактор МТЗ 892 «Беларус», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, направлені на відчуження майна, яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 , враховуючи дрібну будівельну техніку;

- зобов`язати ОСОБА_3 надати доступ ОСОБА_4 та експерту для здійснення оцінки вартості спільного майна подружжя.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що відповідач без відома позивача у вересні 2023 року продала частину зібраного спільного врожаю, в грудні зняла з місця реєстрації проживання ОСОБА_5 , чинить перешкоди в доступі позивача до його особистих речей, які знаходяться в будинку та гаражі на території домоволодіння.

Окрім цього, враховуючи що будинок АДРЕСА_1 на цей час не визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя і відповідач вже не пускає позивача забрати речі, це свідчить, що вже існує велика ймовірність того, що відповідачка має намір вчинити дії, які ускладнять або унеможливлять виконання судового рішення про поділ майна подружжя в майбутньому.

На підставі викладених обставин, заявник та його представник мають обґрунтовані підозри вважати настання реальних перешкод у здійсненні судового рішення за результатами розгляду справи внаслідок умисного приховування або передачі відповідачем права власності на будинок та техніку третім особам.

Заявник вважає, що заходи забезпечення позову, як накладення арешту на майно відповідача є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки їх невжиття може унеможливити ефективний захист її оспорюваних прав.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, що означає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт,чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Суд звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь які дії, позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення має визначатися фактичними обставинами справи, які свідчитимуть про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Така правова позиція щодо вирішення питання про співмірність забезпечення позову викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № (провадження № 14-729цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір про поділ майна подружжя, а саме: домоволодіння, щодо якого позивач просить застосувати заходи забезпечення позову.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з будинку, господарських будівель, споруд, загальною площею (кв.м.): 77,13, житловою площею (кв.м.): 47,03, площею земельної ділянки (кв.м.): 336,33 належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що будинок АДРЕСА_1 на цей час не визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач в грудні зняла з місця реєстрації проживання позивача ОСОБА_1 , чинить перешкоди в доступі позивача до його особистих речей, які знаходяться в будинку та гаражі на території домоволодіння, щосвідчить про те, що існує велика ймовірність того, що відповідачка має намір вчинити дії, які ускладнять або унеможливлять виконання судового рішення про поділ майна подружжя в майбутньому.

Виходячи з того, що предметом спору є поділ спільного майна подружжя, в тому числі домоволодіння, на яке позивач просить накласти арешт, суддя приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а застосування саме такого виду забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та фактично реалізує мету його застосування, а тому заява в частині накладання арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з будинку, господарських будівель, споруд, загальною площею (кв.м.): 77,13, житловою площею (кв.м.): 47,03, площею земельної ділянки (кв.м.): 336,33, підлягає задоволенню.

Щодо накладання арешту на трактор МТЗ 892 «Беларус» та комбайн CLAASDOMINATOR 106, реєстраційний номер № НОМЕР_3 , суддя приходить до наступного.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову на підтвердження своїх вимог не надає доказів у вигляді актуальної інформації щодо власника (власників) предмету забезпечення на момент звернення до суду та доказів неможливості отримати актуальну інформацію щодо власника трактор МТЗ 892 «Беларус» та комбайн CLAASDOMINATOR 106, реєстраційний номер № НОМЕР_3 самостійно. Таким чином, в матеріалах справи відсутня інформація про власника спірного майна станом на момент звернення з заявою про забезпечення позову.

Крім того, комбайн CLAASDOMINATOR 106, реєстраційний номер № 09002167, згідно позовних вимог позивача не є предметом позову про поділ спільного майна подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що у задоволенні заяви в частині накладання арешту на трактор МТЗ 892 «Беларус» та комбайн CLAASDOMINATOR 106, реєстраційний номер № НОМЕР_3 необхідно відмовити.

Щодо заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, направлені на відчуження майна, яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 , враховуючи дрібну будівельну техніку, суддя приходить до висновку, що в цій частині заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Варто зауважити, що рішення суду не може бути двозначними або містити неясності.

Натомість, позивач не конкретизував на яке саме майно він просить заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, направленні на відчуження майна.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що позивачем не конкретизовано майно, на яке він просить заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, направленні на відчуження майна, прийнявши до уваги, що судом мають враховуватись інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також враховуючи той факт, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами та вживатися у разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому зробити неможливим виконання рішення суду, суд вважає заявлені вимоги позивача про забезпечення позову необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.

Розглядаючи заяву в частині забезпечення позову щодо зобов`язання ОСОБА_2 надати доступ позивачу і експерту для здійснення оцінки вартості спільного майна подружжя, суддя приходить до висновку, що в цій частині необхідно відмовити, оскільки такий захід забезпечення позову не передбачений діючим законодавством. Оцінка вартості спільного майна подружжя не є належним заходом забезпечення позову, а є обставиною, яка підлягає встановленню під час судового розгляду, а відтак, у задоволенні заяви в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно:

- домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з будинку, господарських будівель, споруд, загальною площею (кв.м.): 77,13, житловою площею (кв.м.): 47,03, площею земельної ділянки (кв.м.): 336,33, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

В іншій частині у задоволенні заяви про забезпечення позову - слід відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя А.О. Чорна