Номер провадження: 22-ц/813/1233/24
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/31883/20

Номер провадження: 22-ц/813/1233/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою адвоката Берестового Євгена Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кочко В.К. 22 лютого 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 кошти у сумі 1 773 921,69 грн., що еквівалентно - 62 396,12 доларам США. Також позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 11.10.2018 р. між сторонами було укладено договір купівлі продажу ч. земельної ділянки, відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_1 передала у власність (продала), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) 1/2 частку земельної ділянки, за що відповідно до графіку зобов`язується сплати відповідну вартість. Крім того умовами договору було передбачено, що у випадку порушення графіку сплати, відповідач також зобов`язується сплати відсотки на прострочення сплати.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 порушив умови договору, станом на 30.10.2020 р. у нього виникла заборгованість у розмірі 1 773 921,69 грн., що еквівалентно 62 396,12 доларам США, та складається з: - 55 246,25 доларів США платежі згідно графіку по сплаті вартості майна; - 7 149,87 доларів США відсотки за прострочення оплати. Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. (Т. 1, а. с. 4 6).

25.05.2021 р. на адресу суду з боку представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, де в останній редакції просили стягнути з відповідача кошти у сумі 3 391 078,93 грн. що складається з: - основного боргу в розмірі 2 038 059,56 грн.; - відсотки за прострочення оплати по договору в розмірі 410 149,67 грн.; - штраф за порушення умов Іпотечного договору в розмірі 942 869,7 грн..

В обґрунтування стягнення штрафу позивачем зазначається, що в забезпечення виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу 17.12.2019 року між сторонами також було укладено Іпотечний договір, умовами якого передбачено, що за кожне його порушення ОСОБА_2 зобов`язується сплатити штраф у розмірі - 10% від вартості залогового майна, що становить 314 289,90 грн.. Враховуючи, що було допущено три порушення, розмір штрафу становить - 942 869,7 грн. (Т. 1, а. с. 37 41).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 лютого 2023 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_3 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 3 391 078,93 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі - 11 350,00 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на дату подання позовних вимог в останній редакції, а саме - станом на 25.05.21 р. відповідач не сплатив жодних платежів по договору. Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення 74 246,25 долара США, що згідно курсу НБУ станом на 24.05.2021р. становить - 2 038 059,56 (два мільйони тридцять вісім тисяч п`ятдесят дев`ять) грн. 56 коп..

Суд звертає увагу, що вартість майна по договору становить 75 246,25 долара США, а позивачка просить стягнути 74 246,25 долара США, тобто на 900 доларів США менше ніж повна вартість майна по договору. Проте згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

Враховуючи відсутність доказів щодо спростування не здійснення оплати по договору купівлі-продажу, суд прийшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів у сумі 2 038 059,56 грн., як еквівалент 74 246,25 доларам США, виходячи з курсу НБУ станом на 24.05.2021 р., підлягають задоволенню.

Щодо порушень договору іпотеки, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи встановлення трьох порушеннь умов Договору Іпотеки, допущених з боку Відповідача, враховуючи розмірі штрафу за кожне порушення, а саме - 10 % від вартості предмету іпотеки, що становить - 3 142, 89 грн., вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню штраф у розмірі 9 428,67 грн. (3 Х 3 142,89грн.) (Т. 1, а. с. 172 178).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Берестовий Є.В., діючий від імені ОСОБА_4 , просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 лютого 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, тим самим порушив право на участь у судовому засіданні. У зв`язку з вказаними обставинами, відповідач не був обізнаний про наявність заяви про збільшення позовних вимог; 2) суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, якою було змінено як підстави так і предмет позову; 3) суд безпідставно відмовив у прийнятті зустрічного позову; 4) судом було розглянуто справу на стадії підготовчого провадження; 5) суд першої інстанції не врахував, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірної частини земельної ділянки ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому даний договір є недійсним, в силу ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України; 6) суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача штраф за невиконання умов іпотечного договору та не застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки (Т. 1, а. с. 182 - 187).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.03.2023 року апеляційну скаргу адвоката Берестового Є.В, діючого від імені ОСОБА_4 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 лютого 2023 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (Т. 1, а. с. 193 193 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргу адвоката Берестового Є.В, діючого від імені ОСОБА_4 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 лютого 2023 року (Т. 1, а. с. 200 200 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.04.2023 року призначено апеляційну скаргу до розгляду (Т. 1, а. с. 202).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 суддя Приходько Л.А. достроково закінчила відрядження в Одеському апеляційному суді.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.07.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 1, а. с. 211 211 зворотна сторона).

29.02.2024 року від адвоката Резуненка Д.С., діючого від імені ОСОБА_4 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Берестового Є.В., діючого від імені ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

11.10.2018 р. між ОСОБА_1 , як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено Договір купівлі продажу ч. земельної ділянки, площею - 0,10 га., розташованої за адресою - Таїровська селищна рада, с. Мізікевича, ж/м «Дружний», АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:006:0250.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору ОСОБА_1 передала у власність (продала), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) 1/2 частку земельної ділянки.

Згідно п.2.1 Договору сторони обумовили, що ціна Нерухомого майна, що купується Покупцем, за цим Договором, становить - 2 104 095,00 грн., що по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору є еквівалентом 75 246,25 доларам США. Крім того, сторони перебачили, що покупець зобов`язується сплатити Продавцю ціну Нерухомого майна наступним чином: - суму, еквівалентну 25 246,25 доларам США, по офіційному курсу НБУ на дату платежу, - до 01 листопада 2019 р.; - суму, еквівалентну - 30 000 доларам США, по офіційному курсу НБУ на дату платежу, - до 01 серпня 2020 р.; - суму, еквівалентну - 19 900 доларам США, по офіційному курсу НБУ на дату платежу, до 01 березня 2021 р..

Відповідач зобов`язання за договором не виконав, не сплатив жодних платежів по договору, чим порушив виконання свого зобов`язання.

17.12.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2990, в забезпечення виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу ч. земельної ділянки, площею - 0,10 га., яка розташована за адресою - Таїровська селищна рада, с. Мізікевича, ж/м «Дружний», АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:006:0250 від 11.10.2018 (Т. 1, а.с. 42 47).

Згідно з п. 2.1 іпотечного договору, за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в - 3 142 899 грн..

Пунктом 3.5 іпотечного договору передбачено, що в день укладення цього договору іпотекодавець зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки на узгоджену п. 2.1. цього договору вартість та надати іпотекодержателю договір страхування та докази сплати страхового платежу.

Пунктом 5.2 іпотечного договору передбачено, що сторони передбачили, що у разі порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, за виключенням зобов`язань, передбачених п. 3.1.1. цього договору, іпотекодержатель має право нарахувати, а іпотекодавець зобов`язаний сплатити на користь іпотекодержателя штраф у розмірі - 10 % (десять відсотків) від вартості предмету іпотеки, зазначеної в п. 2.1. цього договору, за кожний випадок порушення зобов`язань, передбачених цим договором.

По справі виникли правовідносини щодо відповідальності за порушення умов договору.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується у повній мірі з висновками суду першої інстанції.

Мотиви частково прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апеляційної скарги про порушення судом права відповідача на участь в судовому засіданні у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає їх безпідставними. Відповідач не був позбавлений можливості безпосередньої участі в судовому засіданні в приміщенні суду.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що аналіз ст. 212 ЦПК України свідчить, що прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції в разі наявності про це клопотання сторони.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з клопотанням про участь в судовому засіданні, призначеного на 22.02.2023 року, відповідач не звертався до суду першої інстанції. Представником відповідача крім того, було подано клопотання про розгляд справи призначеного на 22.02.2023 року за відсутності ОСОБА_2 та його представника (Т. 1, а. с. 165).

Щодо стягнення боргу за договором купівлі-продажу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина перша статті 632 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2023 року у справі № 712/11967/21 (провадження № 61-4340св22) вказано, що «з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи встановлено, що 11.10.2018 р. між ОСОБА_1 , як продавцем та ОСОБА_2 , як покупець, було укладено Договір купівлі продажу ч. земельної ділянки, площею - 0,10 га., розташованої за адресою - Таїровська селищна рада, с. Мізікевича, ж/м «Дружний», АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:006:0250.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору ОСОБА_1 , передала у власність (продала), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) 1/2 частку земельної ділянки.

Згідно п.2.1 Договору сторони обумовили, що ціна Нерухомого майна, що купується Покупцем, за цим Договором, становить - 2 104 095,00 грн., що по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору є еквівалентом 75 246,25 доларам США. Крім того, сторони перебачили, що покупець зобов`язується сплатити Продавцю ціну Нерухомого майна наступним чином: - суму, еквівалентну 25 246,25 доларам США, по офіційному курсу НБУ на дату платежу, - до 01 листопада 2019 р.; - суму, еквівалентну - 30 000 доларам США, по офіційному курсу НБУ на дату платежу, - до 01 серпня 2020 р.; - суму, еквівалентну - 19 900 доларам США, по офіційному курсу НБУ на дату платежу, до 01 березня 2021 р..

Установивши факт неналежного виконання покупцем обов`язків за договором купівлі-продажу частки земельної ділянки від 11.10.2018 року щодо сплати вартості земельної ділянки, враховуючи принцип обов`язковості виконання договору, колегія суддів дійшла висновку що наявні підстави для стягнення коштів на користь позивачки.

Відповідачем не спростовано факту невиконання вимог договору. Вказаний договір судом не визнаний недійсним, тому презумпція правомірності правочину не спростована.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає на недійсність договору купівлі-продажу частки земельної ділянки від 11.10.2018 року в силу ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України, що вказані обставини є підставою для відмови у стягненні грошових коштів.

Втім наведені обставини повинні перевірятись і встановлюватись в межах позову про визнання зазначеного договору недійсним. Однак, ухвалу суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічного позову апелянтом не оскаржено, крім того, останній не позбавлений права на звернення до суду з вказаним позовом.

Тому у зв`язку з вказаними обставинами, колегія суддів виходить із правомірності вказаного правочину, який є оспорюваним. Та у зв`язку з вказаним, відсутні підстави для встановлення його недійсності.

Щодо заяви про збільшення позовних вимог, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги що вказаною заявою позивачем було змінено як предмет так і підстави позову.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі N 369/10789/14-ц (провадження N 14-703цс19), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі '"Дія 97" проти України' від 21 жовтня 2010 року).

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі N 405/3360/17 (провадження N 61-9545сво21).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина друга статті 189 ЦПК України).

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Водночас не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказані правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі №234/11607/20.

Отже, враховуючи вищевказане, звертаючись 25.05.2021 року до суду першої інстанції з уточненою позовною заявою, ОСОБА_1 змінила як предмет, так і підстави позову, що не передбачено нормами ЦПК України.

Суд першої інстанції на вищевказане не звернув уваги, та при ухваленні судового рішення врахував вимоги за уточненим позовом.

З огляду на вказане, оскільки нормами ЦПК України не передбачено одночасну зміну як підстав так і предмету позову, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог викладених в уточненій позовній заяві ОСОБА_3 ..

На підставі вказаного, враховуючи вимоги викладені в позовній заяві від 02.11.2020 року, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки доказів сплати платежів за договором станом на 30.10.2020 року матеріали справи не містять, та відповідачем не було спростовано факту не виконання вимог договору купівлі-продажу частки земельної ділянки від 11.10.2018 року.

Отже, з рахуванням графіку платежів, у відповідача станом 30.10.2020 року виникла заборгованість в еквіваленті 55 246,25 доларів (25 246,25 + 30 000).

Крім того, згідно п. 5.2.9 Договору сторони домовилися, що у відповідності до ст. 694 ЦК України, у випадку прострочки платежів, передбачених п.2.1. цього Договору, сплачувати відсотки на прострочені суми з розрахунку 21,9% річних.

Враховуючи вимоги п.5.2.9 Договору та графік сплати Відповідачем коштів, можливо дійти висновку, що ОСОБА_2 допустив порушення виконання умов Договору, у зв`язку з чим, у Позивача виникло право на стягнення відсотків на прострочені суми.

Таким чином, розмір заборгованості по відсоткам Відповідача перед Позивачем по Договору станом на 30.10.2020 року (включно) становить еквівалент - 7 149,87 (5 516,35 +1 633,52) доларам США.

На підставі вищевказаного, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2018 року станом на 30 жовтня 2020 року в загальному розмірі 1 773 921,69 грн., що еквівалентно - 62 396,12 доларам США, з яких: - розмір основного боргу 55 246,25 долара США; - відсотки за несвоєчасну оплату за договором 7 149,87 долара США.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Берестового Євгена Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню: 1) з відповідача на користь позивачки документально підтверджений сплачений останнім судовий збір у загальній сумі 10 510 грн. (а. с. 1 - 3) пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам (52,31%), тобто у розмірі 5 497,78 грн. = 10 510 грн. х 52,31%; 2) з позивачки на користь відповідача документально підтверджений сплачений останнім судовий збір у загальній сумі 17 025 грн. (а. с. 197) пропорційно розміру відмовленим у задоволенні позовним вимогам (47,69%), тобто у розмірі 8 119,22 грн. = 17 025 грн. х 47,69%.

Виходячи з положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у загальній сумі 2 621,44 грн. = 8 119,22 грн. 5 497,78 грн..

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Берестового Євгена Вікторовича, діючого від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 лютого 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2018 року станом на 30 жовтня 2020 року у загальному розмірі 1 773 921 (один мільйон сімсот сімдесят три тисячі дев`ятсот двадцять одна) грн. 69 коп., що еквівалентно - 62 396 (шістдесят дві тисячі триста дев`яносто шість) доларам 12 центам США, з яких: - розмір основного боргу 55 246 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті сорок шість) доларів 25 центів США; - відсотки за несвоєчасну оплату за договором 7 149 (сім тисяч сто сорок дев`ять) доларів 87 центів США.

В задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Здійснити остаточний розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )судові витрати у справі у розмірі - 2 621 (дві тисячі шістсот двадцять одна) грн. 44 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 березня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе