Справа № 606/1285/21
12 березня 2024 року м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Мельник А.В.,
за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.
представника стягувача ОСОБА_1 ,
представника Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкільняка В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення начальника відділу Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкільняка Віталія Євгеновича,
Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на рішення начальника відділу Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкільняка Віталія Євгеновича, у якій просив визнати незаконною та скасувати постанову від 28.02.2024 про закінчення виконавчого провадження № 70402330 по виконавчому листі № 606/1285/21 від 31.10.2022, а виконавчий лист повернути у відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для подальшого виконання.
В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначає, що зобов`язання за вказаним виконавчим листом було виконано ним добровільно поза межами виконавчого провадження, при цьому частина боргу у сумі 3458,88 дол. США була списана банком шляхом прощення боргу. Враховуючи вказане, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови, якою винесено постанову про стягнення виконавчого збору в окреме провадження. У даному випадку не відбулось фактичного стягнення боргу в сумі 3458,88 дол. США, яка була прощена банком, однак це не враховано при розрахунку суми виконавчого збору. Вказане свідчить про те, що постанова про закінчення виконавчого провадження ухвалена без урахування вимог закону, що стало підставою для звернення до суду із даною скаргою.
Ухвалою суду від 06.03.2024 скаргу ОСОБА_2 прийнято до розгляду.
11.03.2024 від представника стягувача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» Данилевич А.Б. надійшли письмові пояснення на подану скаргу, у яких вона зазначає, що між сторонами (боржником та стягувачем) було досягнуто згоди щодо погашення заборгованості за кредитом, та на виконання досягнутих домовленостей боржником у добровільному порядку, без примусового їх стягнення органом ДВС, було сплачено заборгованість. При цьому, сума боргу 3458,88 дол. США прощена-списана банком, тобто у даному випадку не відбулось фактичного стягнення боргу на вказану суму.
З метою виконання вказаного виконавчого документу державним виконавцем здійснювались виконавчі дії. 21.02.2024 АТ «Державний ощадний банк» повідомило відділ ДВС про те, що станом на 21.02.2024 заборгованість за кредитним договором № 44 від 17.03.2008 погашена в повному обсязі. Враховуючи вказане, керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" 28.02.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та на підставі статті 40 вказаного закону винесено постанову про стягнення виконавчого збору в окреме провадження. Враховуючи вказане, представник ДВС вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження відповідає вимогам законодавства, просить відмовити у задоволенні скарги.
Скаржник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак 11.03.2024 подав до суду клопотання, у якому просив розгляд справи проводити за його відсутності.
У судовому засіданні представник стягувача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» Данилевич А.Б. надала пояснення аналогічного змісту, що і подані раніше письмові пояснення, зазначила, що оскільки у даному випадку не відбулось фактичного стягнення боргу на суму 3458,88 дол. США, розрахунок суми виконавчого збору є помилковим, тому право боржника підлягає судовому захисту.
Представник Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкільняк В.Є. у судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, вказав, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови було дотримано вимог закону.
Вивчивши матеріали скарги та докази подані до неї, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
23.11.2022 державним виконавцем Гусятинського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №70402330 на підставі зазначеного виконавчого листа. У вказаній постанові зазначено також про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 3850,35 долари США.
22.06.2023 державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження з Гусятинського відділу ДВС до Теребовлянського відділу ДВС.
Згідно листа за вих.№ЕЛ-4797/55/5.8-05/2024 Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 22.01.2024 після розгляду заяви ОСОБА_2 , банк повідомив останнього, що заява розглянута та за результатами розгляду заяви вирішено: не застосовувати до ОСОБА_2 як позичальника та майнового поручителя ОСОБА_3 нарахованих 3% річних, інфляційних втрат передбачених ст. 625 ЦК України, та пеню за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором №44 від 17.03.2008, та стягнутих відповідно до рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.12.2011 у справі №2-301/11 (пеня - 1700,00 дол.США), та рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 06.06.2022 у справі №606/1285/21 (3% річних -3 458,88 дол. США), всього на суму 5 158,88 дол. США, за умови сплати останнім до 29.02.2024 всієї суми заборгованості основного боргу за Кредитним договором №44 від 17.03.2008 у розмірі 30 566,26 дол.США.
Згідно листа АТ «Державний ощадний банк» від 21.02.2024 станом на 21.02.2024 заборгованість за кредитним договором № 44 від 17.03.2008 погашена в повному обсязі.
28.02.2024 начальником відділу Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкільняком Віталієм Євгеновичем у виконавчому провадженні №70402330 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №606/1285/21 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною постановою винесено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору.
29.02.2024 начальником відділу Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкільняком Віталієм Євгеновичем відкрито виконавче провадження №74307705 з примусового виконання постанови №70402330 від 23.11.2022, виданої Теребовлянським ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління юстиції, про стягнення з ОСОБА_2 в користь держави виконавчого збору у розмірі 3850,35 доларів США. Того ж дня у вказаному провадженні винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
При вирішенні скарги на дії та рішення державного виконавця суд керується Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження".
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 4 статті 19 Закону передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
З досліджених судом доказів вбачається, що сплата заборгованості та прощення частини боргу ОСОБА_2 відбулося у період, коли виконавче провадження №70402330 на підставі виконавчого листа у справі № 606/1285/21 було відкрите та перебувало на виконанні у відділі ДВС, яким здійснювались заходи щодо примусового виконання рішення.
На думку суду, сплата заборгованості та часткове прощення боргу, що відбулося у відкритому виконавчому провадженні, свідчить про те, що боржник борг погасив не добровільно.
Таким чином, на момент отримання повідомлення стягувача АТ «Державний ощадний банк України» від 21.02.2024 про погашення в повному обсязі боргу боржником ОСОБА_2 за кредитним договором № 44 від 17.03.2008 у Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції були відсутні підстави не завершувати виконавче провадження або завершити його на іншій підставі ніж передбачено пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Аналогічного висновку за подібних правовідносин дійшов Верховний Суд в ухвалі від 05.07.2023 у справі №2-148/10.
Щодо доводів скаржника про неправомірність винесення оскаржуваної постанови з підстав неправильного розрахунку витрат виконавчого провадження, оскільки у даному випадку не відбулось фактичного стягнення боргу в сумі 3458,88 дол. США, яка була прощена банком, що не враховано при розрахунку суми виконавчого збору, суд зазначає, що сума витрат виконавчого провадження була визначена у постанові про відкриття виконавчого провадження №70402330 від 23.11.2022, на примусове виконання якої відкрито виконавче провадження №74307705. Оскаржуваною постановою про закінчення виконавчого провадження лише винесено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору без розрахунку та зазначення суми виконавчого збору. При цьому, суд зазначає, що імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з приписами частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Враховуючи встановлені обставини, які підтверджені дослідженими доказами, суд приходить висновку, що начальник відділу Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкільняк В.Є. при винесенні постанови від 28.02.2024 про закінчення виконавчого провадження № 70402330 по виконавчому листі № 606/1285/21 від 31.10.2022 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом, та ним правомірно винесено оскаржувану постанову, а тому суд доходить до переконання, що в задоволенні скарги слід відмовити. Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства, прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 77, 81, 258-261, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,
У задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення начальника відділу Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкільняка Віталія Євгеновича - постанову про закінчення виконавчого провадження №70402330 від 28.02.2024 - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2024 року.

Суддя А.В. Мельник