РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/724/22

06 березня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Зберун К. Ф.

представника позивача-адвоката Остапенка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодуваня матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 в якому просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача майнові збитки за пошкодження транспортного засобу марки ЗАЗ 110206 д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 23 409,99 грн., витрати на проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 2 920,00 грн., майнову шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого в розмірі 2 651, 38 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10 000, 00 грн., та витрати понесені за надання правничої допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в розмірі 2000, 00 грн., стягнути з відповідачів Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 на користь позивача понесених судових витрат по справі, які складаються з судового збору в розмірі 992,40 грн., витрат на професійну правову допомогу в розмірі 4 200, 00 гн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Остапенко В.С.. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явилася, скерувала відзив на позовну заяву згідно якого позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, скерував до суду відзив згідно якого позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази дійшов до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що29 листопада 2020 року, приблизно о 11 год. 30 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «HYUNDAI SANTA FE» у м.Костопіль по вул.Степанська, порушив правила обгону, а саме перед початком обгону не переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не надав сигналу про намір повороту ліворуч та здійснював поворот, у зв"язку з чим допустив зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ 110206, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який повертав ліворуч.

Згідно постанови Костопільського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2021 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Вказана постанова набрала законної сили 21.05.2019 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

У п.13 вищезазначеної постанови роз`яснено - враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Позивач керував автомобілем на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційним документом на транспортний засіб, а тому ОСОБА_1 має право вимагати відшкодування збитків, завданих внаслідок пошкодження транспортного засобу марки ЗАЗ 110206, д.н.з. НОМЕР_1 шляхом пред`явлення вимоги до ОСОБА_2 , з вини якого завдано збитки.

Транспортний засіб марки «ЗАЗ 110206» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 був застрахований у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Для встановлення суми завданого збитку ОСОБА_1 09 серпня 2021 року звернувся до ФОП - суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 .

Згідно Висновку наявному у звіті №00054/2021 про оцінку автомобіля ЗАЗ 110206 реєстраційний номер НОМЕР_1 від серпня 2021 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля ЗАЗ 110206, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП на дату (29.11.2020 року) складає: 23 409,99 грн.

За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 2 920,00 грн, що підтверджується товарним чеком №00054/2021 від 29 січня 2021 року.

Окрім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою лівого колінного суглобу, садна лівого передпліччя та кисті, забою грудної клітини, струс головного мозку у зв`язку з чим він у період з 30 листопада 2020 року по 28 грудня 2020 року проходив амбулаторне лікування, що підтверджується листком непрацездатності серії А ДНІ №640627 року і витрати на його лікування становлять 2 651,38 грн.

Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 частини 2 згаданої статті реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична, особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно наявної інформації транспортний засіб марки «HYUNDAI SANTA FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 не був забезпечений страховим сертифікатом «Зелена карта».

Статтею 39.1. Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 41 Закону « «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з п.п.«а» п.41.1. статті 41 Закону « «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

28 листопада 2020 року ОСОБА_1 звертався до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про страхове відшкодування.

21 грудня 2021 року МТСБУ прийнято рішення про відмову у відшкодуванні шкоди завданої позивачу, вказавши підставою для відмови у відшкодуванні шкоди невиконання позивачем своїх обов`язків визначених законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розмір заподіяної шкоди.

Судом встановлено, що відмова МТСБУ у відшкодуванні шкоди позивачу може свідчити про недобросовісність суб`єкта права, що і стало однією із підстав звернення до суду про відшкодування матеріальних збитків.

З приводу доводів і тверджень викладених у відзивах відповідачів слід зазначити наступне.

Зокрема, до відзиву відповідачем Моторно (транспортного) страхового бюро приєднано копію листа від 08.12.2021 року за №3- 01-6/44351 про надання певних документів. На листі стоїть відтиск печатки «Надіслано поштою рекомендованим».

Також наявна копія листа від 08.12.2023 року за №3-01-6/44348 про надання певних документів. На листі стоїть відтиск печатки «Надіслано поштою».

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ігноруючи вимоги вищезазначених статей Цивільного процесуального кодексу України відповідачем до відзиву не приєднано підтверджуючі поштові документи про направлення їх ОСОБА_1 та отримання їх останнім.

Отже, дані твердження відповідача і приєднані копії двох листів є неналежними доказами.

Суд зазначає, що статтею 39.1. Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Відповідно до п.п.«а» п.41.1 сг.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим

Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 статті 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

На спростування доводів викладених у позовній заяві представником МТСБУ, адвокатом Капля А.С., а у відзиві не наведено законних і обгрунтованих доводів, якими спростовуються твердження позивача викладені у позовній заяві, що дає підстави вважати законними і обгрунтованими вимоги позивача до відповідача - Моторно (транспортного) страхового бюро України.

ОСОБА_2 зазначає у відзиві про те, що він не є власником транспортного засобу і не може нести відповідальність по відшкодуванню шкоди заданої внаслідок ДТП.

Відповідно до частин першої, другої статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №674/1666/ 14-ц (провадження №61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою».

Окрім того, частиною п`ятою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Тому, оскільки ОСОБА_2 не заперечує законність визнання його винним у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП, розглядаючи даний спір, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішити питання лише про розмір відшкодування.

Аналогічний висновок узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц (провадження №61-31395сво18).

Отже, ОСОБА_2 на законних підставах визначений одним із відповідачем у

справі.

З приводу доводів ОСОБА_2 з приводу завдання ОСОБА_1 моральної шкоди слід зазначити, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі . Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч.1 та п.1 ч.2 ст.23 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю).

Враховуючи вищенаведене суд не приймає до уваги відзиви відповідачів на позовну заяву.

Таким чином суд дійшов висновку, що з Моторно (транспортного) страхового бюро України підлягають стягненню на користь позивача майнові збитки за пошкодження транспортного засобу в розмірі 23 409,99 грн, витрати на проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 2 920.00 грн. та у відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням в розмірі 2 651,38 грн..

Згідно із п. 3 роз`яснень Верховного Суду України, сформульованих у постанові пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд зазначає, що встановлений судом факт порушення відповідачем ОСОБА_2 прав позивача свідчить про наявність моральної шкоди.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ протии Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред?явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування, суд бере до уваги ту обставину, що позивач зазнав душевних страждань, що обґрунтовано тривалим часом лікування від отриманих тілесних ушкоджень, також моральні страждання позивача пов`язані з неможливістю користуватися пошкодженим майном, що негативно вплинуло на його звичайний уклад життя, а також вплив на позивача таких негативних явищ, як необхідність звертатися до суду за стягненням суми матеріальної шкоди, та яка об`єктивно могла бути відшкодована позивачу відповідачем у безспірному порядку.

Щодо відшкодування моральної шкоди, на думку суду, з урахуванням моральних страждань та легких тілесних ушкоджень позивача, його лікування та відновлення його стану до ДТП, суд вважає можливим визначити загальний розмір моральної шкоди 5000 грн., з яких слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України. У частині 3 статті 141 ЦПК України зазначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідча.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Позивач просить суд, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь витрати понесені за надання правничої допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в розмір 2000,00 грн., та стягнути з відповідачів МТСБУ, ОСОБА_2 на користь позивача понесених витрат на професйну правову допомогу в розмірі 4200,00 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем долучено, копію договору доручення про надання професійної правової (правничої) допомоги та представництва від 06.01.2020 року, копію додаткового договору до договору доручення про надання професійної правничої допомоги від 17.01.2021 року, копію акту приймання-передачі послуг по наданню професійної правової допомоги від 01.06.2021 року, квитанцію №56210080 від 01.06.2021 року з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 сплатив адвокату Остапенку В.С. 2000,00 грн. за надання правничої допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно Акту від 29.04.2022 року приймання-передачі наданих послуг по наданню професійної (правової) допомоги, квитанції №61546906 від 29.04.2022 року позивач ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової (правничої ) допомоги від 19.04.2022 року здійснив оплату адвокату Остапенку В.С. 4200,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу у розмірі 4200,00 гривень є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, наданими адвокатом обсягом послуг під час надання консультацій та підготовки позовної заяви, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим підлягають покладенню, на відповідачів.

Щодо витрат понесених позивачем за надання правничої допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в розмір 2000,00 грн., суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів, що дані витрати буди неминучими.

Таким чином відповідно до вимог ст.141ЦПК України з відповідачів слід стягнути в рівних частинах на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 192,40 грн., які складаються із судового збору в розмірі 992,40 грн і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200,00 грн.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України ст.ст.

4, 15, 16, 137, 141, 263-265, ПК України,, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодуваня матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 майнові збитки за пошкодження транспортного засобу в розмірі 23 409,99 грн, витрати на проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 2 920.00 грн. та у відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням в розмірі 2 651,38 грн., а всього 28981 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят один) грн. 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 моральну (немайнову) шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути в рівних частинах з Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 192,40 грн., які складаються із судового збору в розмірі 992,40 грн і витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200,00 грн., тобто по 2596 гривень 20 копійок з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ..

Відповідач 1: Моторне (транспортне) страхове бюро України,02147, Київська область, м. Київ, Русанівський бульвар, 8.

Відповідач 2: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Текст рішення виготовлено 11 березня 2024 року.

СуддяП. В. Олійник