ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/6496/21 Номер провадження 22-ц/814/1077/24Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О.О. Головуючий у 1-й інстанції Харабадзе К.Ш. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Дорош А.І., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Свиридової Марини Михайлівни на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2023 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Маленка Юрія Анатолійовича на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 373 703,40 грн., моральну шкоду в розмірі 27 000 грн, а також вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 через третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , видавши останнім генеральну довіреність на розпорядження її автомобілем «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 продала даний автомобіль ОСОБА_2 , шляхом видачі генеральної довіреності на нього та його дружину, не повідомивши останніх про те, що цей автомобіль є предметом застави за договом позики від 09.02.2007 укладеного між ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 на загальну суму еквівалентну 16 500 доларів США та, що він не може бути відчужений, перебуває під арештом згідно ухвали суду.

Вказував, що за автомобіль «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 він сплатив гроші у сумі 11 000 доларів США та передав автомобіль своєї дружини ОСОБА_6 «Деу Ланос» р.н. НОМЕР_2 , який згідно усної домовленості був оцінений на суму 3 000 доларів США, таким чином придбавши автомобіль на загальну суму 14 000 доларів США. Гроші за автомобіль він передав ОСОБА_3 , який в свою чергу розрахувався з ОСОБА_1 , про що свідчить написана ОСОБА_2 розписка про факт продажу йому автомобіля «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 та отримання за нього грошей у повному обсязі.

05.08.2009 ОСОБА_5 , діючи на підставі рішення судді Київського районного суду м. Харкова, перебуваючи біля дитячої поліклініки № 26 по вул. 23 Серпня м. Харкова, з використанням евакуатора, фізично заволоділа автомобілем «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 , який залишив за вказаною адресою ОСОБА_2 .

Зазначав, що вищевказані обставини були встановлені ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 у справі 538/19959/13-к щодо розгляду кримінального провадження № 0004889 від 09.2013 щодо гр. ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 21.05.2021 у справі № 638/19959/13-к щодо розгляду кримінального провадження № 0004889 від 03.09.2013 було звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення - злочину та закрито кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Цією ж ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова було встановлено, що потерпілому ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду у розмірі 14 000 доларів США, що станом на 05.08.2009 було еквівалентом 107 541,00 грн. ( згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.08.2009 100 доларів США еквівалентно 768,15грн.) та цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснено право на пред`явлення його до суду у порядку цивільного судочинства.

Посилався на те, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 він отримав автомобіль, на якому було обтяження у вигляді арешту і фактично був позбавлений можливості використовувати зазначений автомобіль, тривалий час залишився без засобу пересування, що вплинуло на його спосіб життя.

Таким чином, своїми незаконними діями відповідачка спричинила йому моральну шкоду, що виражено у втратах немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, інших негативних явищ, яку він оцінює у розмірі 27 000 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 внаслідок вчинення кримінального правопорушення матеріальну шкоду у сумі 373703, 40 гривень та моральну шкоду у сумі 27000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 4007,03 гривень.

З рішенням суду не погодилася представник ОСОБА_1 адвокат Свиридова М.М. подавши на нього апеляційну скаргу, в якій просила рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вину в кримінальному провадженні ОСОБА_1 не визнала, вироку суду по справі винесено не було, а в ухвалі про закриття справи по строкам не встановлена шкода, спричинена кримінальним правопорушенням.

Вказує, що спричинена матеріальна та моральна шкода ОСОБА_6 не підтверджена належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, судом встановлено, що 18.10.2023 ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с.156).

Проте, судом першої інстанції вказана заява залишилася нерозглянута.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року цивільну справу №635/6496/21 за позовною заявоюОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - повернуто до Полтавського районного суду Полтавської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суду в місячний строк.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2024 року відмовлено в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_2 у цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Не погодившись з вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Маленко Ю.А. посилаючись на порушення норм процесуального права просив ухвалу районного суду скасувати та направити справу до районного суду для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Маленко Ю.А. спростовуючи доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Свиридової М.М. та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та їх представники, а також інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Свиридової М.М. не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Маленка Ю.А. слід задовольнити.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 у справі 538/19959/13-к щодо розгляду кримінального провадження № 0004889 від 09.2013 щодо гр. ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, встановлено, що 09.02.2007 між гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір позики грошей, що якого ОСОБА_5 позичила ОСОБА_1 гроші у сумі еквівалентній 16 500 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 також був укладений договір застави транспортного засобу, за яким ОСОБА_1 надає належний її автомобіль «Mercedes Bens ML320» р.п. НОМЕР_1 2000 р.в., в якості застави, якою забезпечується виконання зобов`язань позики. Договором застави ТЗ передбачалась заборона для ОСОБА_1 щодо відчуження предмета застави, а саме автомобіля «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 , а також виникнення права звернення на даний автомобіль у випадках невиконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_5 , та добровільну передачу ОСОБА_1 предмету застави та документів на нього ОСОБА_5 .

Також встановлено, що після укладення договору позики та застави ТЗ ОСОБА_1 не виконала умов договору позики перед ОСОБА_5 , у зв`язку з чим остання звернулася до Київського районного суду м. Харкова із позовом про накладення арешту на предмет застави, а саме автомобіль «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 2000 р.в., що належить ОСОБА_1 24.02.2009 суддею Київського районного суду м. Харкова винесено ухвалу про накладення арешту на зареєстрований за ОСОБА_1 автомобіль «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 2000 р.в., заборонивши останній його відчуження і зміну власника.

При цьому, ОСОБА_1 , діючи з корисливих мотивів та усвідомлюючи, що належний її автомобіль «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 , є предметом застави за договором позики, на який крім того накладено арешт та заборону на відчуження даного ТЗ до виконання зобов`язання перед ОСОБА_5 , розуміючи, що цивільно-правові відносини між нею та ОСОБА_5 фактично продовжують існувати у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань, видала генеральну довіреність на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на право керування автомобілем «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 , його використання та відчуження, не повідомивши останнім що на вказаний автомобіль накладено арешт.

В подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи в якості третіх осіб, продали автомобіль «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не повідомивши його про те, що належний автомобіль ОСОБА_1 є предметом застави за договором позики, видавши генеральну довіреність на нього та його дружину ОСОБА_6 . За вказаний правочин ОСОБА_2 сплатив гроші у сумі 11 000 доларів США та передав автомобіль своєї дружини ОСОБА_6 «Деу Ланос» р.н. НОМЕР_2 , який згідно усної домовленості був оцінений на суму 3 000 доларів США, таким чином придбавши автомобіль на загальну суму 14 000 доларів США. Гроші за автомобіль потерпілий ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 , який в свою чергу розрахувався з ОСОБА_1 , про що свідчить написана потерпілому ОСОБА_2 розписка про факт продажу йому автомобіля «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 та отримання за нього грошей у повному обсязі.

05.08.2009 ОСОБА_5 , діючи на підставі рішення судді Київського районного суду м. Харкова, перебуваючи біля дитячої поліклініки № 26 по вул. 23 Серпня м. Харкова, з використанням евакуатора, фізично заволоділа автомобілем «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 , який залишив за вказаною адресою потерпілий ОСОБА_2 .

Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 21.05.2021 у справі № 638/19959/13-к щодо розгляду кримінального провадження № 0004889 від 03.09.2013 у відношенні ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, було звільнено останню від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення - злочину та закрито кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказаною ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було встановлено, що потерпілому ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду у розмірі 14 000 доларів США, що станом на 05.08.2009 було еквівалентом 107 541,00 грн. (згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.08.2009 100 доларів США еквівалентно 768,15грн.) та цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснено право на пред`явлення його до суду у порядку цивільного судочинства.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що неправомірними діями відповідачки заподіяно позивачу матеріальні збитки та моральну шкоду, а також між неправомірними діями відповідачки та наслідками у вигляді заподіяної матеріальної та моральної шкоди позивачу наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з наступних підстав.

Згідно із ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 за № 6 ( з подальшими змінами та доповненнями ) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі собою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, матеріали справи містять ухвалу про закриття кримінального провадження від 21 травня 2021 року, в якій встановлено, що ОСОБА_1 через третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , видавши останнім генеральну довіреність на розпорядження її автомобілем «Mercedes Bens ML320» р.н. НОМЕР_1 продала даний автомобіль ОСОБА_2 , шляхом видачі генеральної довіреності на нього та його дружину, не повідомивши останніх про те, що цей автомобіль є предметом застави за договом позики від 09.02.2007 укладеного між ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 на загальну суму еквівалентну 16 500 доларів США та, що він не може бути відчужений, оскільки перебуває під арештом.

Вказаною ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було встановлено, що потерпілому ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду у розмірі 14 000 доларів США.

Із вказаної ухвали вбачається, що обвинувачена ОСОБА_1 наполягала на необхідності звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та розуміла, що в разі свого бажання доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованого ій злочину, вона мала б завершити розгляд кримінального провадження по суті для ухвалення відповідного вироку. Таким чинорм вбачається, що ОСОБА_1 була звільнена від кримінальної відповідальності із нереабілітуючих підстав, а за закінчення строку давності.

Слід зазначити, що нереабілітуючими підставами є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.

Враховуючи, що відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а за закінчення строку давності. При цьому відповідачем вказана ухвала не оскаржувалась, вина під час розгляду цивільної справи не спростована. Тому матеріальна шкода, завдана ОСОБА_2 кримінальним злочином підлягає стягненню з відповідача.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком районного суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального праовопрушення у розмірі 373703, 40 грн.

Щодо моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказав, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.

У той же час розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку з урахуванням всіх обставин справи, характеру та тривалості страждань позивача, вимушених змін у житті суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визначення розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу відповідачем, у розмірі 27 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_1 не встановлена, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку матеріали справи свідчать про те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з поданням обвинуваченою клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності, на дослідженні доказів з метою встановлення своєї невинуватості ОСОБА_1 не наполягала. Виправдувальний вирок щодо ОСОБА_1 постановлено не було.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що вина ОСОБА_1 , не доведена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 адвоката Свиридової М.М., колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Свиридової М.М., слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Разом з тим, відмовляючи в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу районний суд виходив з того, що додаткове рішення може бути ухвалено лише тим складом суду, який ухвалив рішення та оскільки суддя, яка ухвалювала рішення суду, відрахована із штату суду у зв`зку із подачою заяви про відставку, відсутні підстави для прийняття додаткового рішення.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком районного суду з наступних підстав.

Додаткове рішення може бути ухвалене у випадках і за умов, передбачених ст. 270 ЦПК України.

Згідно із ч. 3 цієї статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Стаття 270 ЦПК України не встановлює беззаперечного обов`язку ухвалення додаткового рішення виключно в такому самому складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки законодавець використовує формулу «суд, що ухвалив рішення», що означає суд як інституцію, а не конкретних суддів.

Головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України.

Процесуальна можливість ухвалення судом додаткового рішення у складі, відмінному від складу суддів, що ухвалив рішення у справі, забезпечена, зокрема, приписами п. 2.3.47 Положення про автоматизовану систему документообігу суду в редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України від 2 квітня 2015 року № 25, що дозволяє автоматизований розподіл заяви про ухвалення додаткового рішення у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача).

Крім того, ч. 3 ст. 270 ЦПК України встановлено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Таким чином, цивільний процесуальний закон не забороняє визначеним при автоматичному розподілі суддям знайомитися з матеріалами справи, у тому числі з дослідженими при судовому розгляді доказами, прослуховувати записи технічної фіксації судового процесу, уточнювати певні питання в учасників справи, яких у разі необхідності суд може викликати в судове засідання (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Крім того, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі від 16 грудня 1992 року «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відсутність складу суду, що ухвалював у цій справі судове рішення, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 759/9300/13-ц (провадження № 61-35409св18).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Маленка Ю.А. на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2024 року підлягає задоволенню, а справа підлягає направленню до районного суду для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Свиридової Марини Михайлівни - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Маленка Юрія Анатолійовича задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2024 року скасувати.

Справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди направити до Полтавського районного суду Полтавської області - для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2024 року.

Головуючий суддя : ____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ ___ С.А. Гальонкін _____________________ А.І. Дорош