провадження № 22-ц/824/6708/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 грудня 2023 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту залучення до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою та просив встановити факт того, що він був залучений до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 06 квітня 1987 року по 06 травня 1987 року та з 29 червня 1987 року по 07 липня 1987 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 грудня 2023 рокуу відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що по форс-мажорним обставинам неможливо надати суду достатні докази його виробничого відношення до «Гражданской обороны СССР» в 1987 року, при добровільному виконанні свого цивільного зобов`язання перед державою, яка з 1991 року не існує. Заявник вважає, що суди повинні цей факт зараховувати потерпілій стороні, а не стороні відповідача. До 01 жовтня 2017 року цивільні та військові ліквідатори були в однакових умовах, так як частина 3 статті 59 закону України №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали «наслідок Чорнобильської катастрофи» визначала ідентичні частині 5 статті 59 цього закону права отримувати за їх бажанням пенсію по інвалідності обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час перебування в зоні відчуження. В зв`язку з змінами в законодавстві Чорнобильська пенсія заявника не переглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду в місті Києві з 2017 року. На його звернення до Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві про перерахунок Чорнобильської пенсії, вказано звертатись до суду. Однак, суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження, спираючись на законодавство 2023 року. При цьому, суд першої інстанції не проаналізував права заявника згідно законодавства 1987 року та інше, в період його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС, які вказані в позовної заяві, а вирішив погодитись із позицією відповідача, спираючись при цьому на прийняті закони після 2017 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, тому в окремому провадженні не може бути встановлений факт залучення ОСОБА_1 до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, який фактично підтвердить його належність до інвалідів війни.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявник є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, є особою з інвалідністю, його захворювання пов`язані з виконанням ним обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, на яку листом від 30 жовтня 2023 року № 10225-10225/К-172-225 Управління зазначило про недостатність поданих документів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. […] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

Як вірно зазначив суд першої інстанції, правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302. У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок набуття статусу інваліда війни (особи з інвалідністю внаслідок війни), в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення ОСОБА_1 до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, суд першої інстанції вірно послався на висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 згідно з якими «за змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства. Вимоги заявників як у цій справі, так і у справі, розглянутій Великою Палатою Верховного Суду, пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ними певного соціально-правового статусу, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявників з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, суд визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. […] В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову. […] Верховний Суд виходить з потреби визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, віддаючи цьому питанню першочергове значення. Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань».

В порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що фактично між заявником та Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням.

У разі оскарження ОСОБА_1 такого рішення Управління, то за предметом та можливими правовими наслідками цей спір міг існувати у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства шляхом встановлення факту, що має юридичне значення. Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду судом в порядку цивільного судочинства.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах, порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали апеляційним судом не встановлено, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 грудня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.