СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13007/23

пр. № 2/759/484/24

13 березня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Саламандра», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «СК «Саламандра», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди. У позовній заяві позивач просить стягнути ПАТ "СК "САЛАМАНДРА" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, в розмірі 157 400 грн. 00 коп., з відповідача-2 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 162 610 грн. 92 коп., а також стягнути з ОСОБА_2 витрати на оплату авто товарознавчого дослідження, в розмірі 4500,00 гривень, та моральну шкоду, в розмірі 15 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.04.2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) в м. Києві по вул. Кільцева дорога Зодчих, 4 за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, внаслідок чого належний йому автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

У відповідності до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року (справа №759/7480/23, провадження № 3/759/3666/23) винним у скоєному ДТП визнано ОСОБА_2 , водія VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідальність водія VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , на момент ДТП була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № у ПАТ "СК "САЛАМАНДРА".

З метою з`ясування нанесеної позивачу матеріальної шкоди, позивач звернувся до оцінювача ОСОБА_3 , в результаті чого останнім було проведено авто-товарознавче дослідження та складено звіт №1596-М/23, згідно якого розмір понесеного позивачем матеріального збитку дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент ДТП, оскільки автомобіль є фізично знищеним та складає 567 610 грн. 92 коп.

Також на замовлення позивача, ОСОБА_3 було визначено ринкову вартість автомобіля TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_2 в пошкодженому стані (після ДТП), що складає 243 299 грн. 81 коп., про що було складено звіт вих. № 1597-М/23 від 24.05.2023 року.

Водночас, позивач зазначив, що 09.05.2023 року належний йому автомобіль TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_2 був проданий на користь ОСОБА_4 за суму 245 000 грн. 00 коп. Дана обставина підтверджується розпискою від 09.05.2023 року.

Розмір належного страхового відшкодування, що підлягає до стягнення з ПАТ "СК "САЛАМАНДРА" позивач розрахував наступним чином: 567 610 грн. 92 коп. (вартість автомобіля до ДТП) - 245 000 грн. 00 коп. (вартість автомобіля після ДТП) = 322 610 грн. 92 коп. Оскільки розмір страхової виплати обмежений визначеним законом страховим лімітом, то сума коштів, що підлягає до сплати, складає : 160 000 грн. (ліміт) - 2 600 (франшиза) = 157 400 грн. 00 коп.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 , як винної та відповідальної особи за завдану шкоду, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) з урахуванням наступного: 567 610 грн. 92 коп. (вартість автомобіля до ДТП) - 245 000 грн. 00 коп. (вартість автомобіля після ДТП) = 322 610 грн. 92 коп.; 322 610 грн. 92 коп. - 157 400 грн. 00 коп. (страхове відшкодування) = 165 210 грн. 92 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с.100).

24.08.2023 року на адресу суду від відповідача-2 ОСОБА_2 надійшов відзив по справі у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову та вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не містить належних та допустимих доказів. Також заперечує, щодо завданої моральної шкоди та вважає дані позовні вимоги не обґрунтованими та не підтвердженими жодним доказом наявності таких страждань (а.с.114-118).

04.09.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому останній просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі та вважає, що припущення відповідача -2 ОСОБА_2 про необ`єктивність звіту є хибними та не мають жодної конкретики (а.с. 129-132).

У серпні 2023 року до суду від відповідача - 2 ОСОБА_2 надійшло клопотання про проведення судової авто-товарознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 23.10.2023 року клопотання відповідача-2 ОСОБА_2 про призначення судової авто-товарознавчої експертизи задоволено та призначено у цивільній справі №759/13007/23 судову авто-товарознавчу експертизу.

11.03.2024 року до суду надійшов висновок експертів від 26.02.2024 року №СЕ-19-23/72950-АВ.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 05.04.2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) в м. Києві по вул. Кільцева дорога Зодчих, 4 за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, внаслідок чого належний йому автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

У відповідності до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року (справа № 759/7480/23, провадження № 3/759/3666/23) винним у скоєному ДТП визнано ОСОБА_2 , водія VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідальність водія VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № у ПАТ "СК "САЛАМАНДРА".

10.05.2023 року позивач звернувся до ПАТ "СК "САЛАМАНДРА" із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13).

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків може бути, серед іншого, завдання шкоди (збитків).

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення:

- протиправна поведінка особи;

- настання шкоди;

- причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди;

- вина завдавача шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, законом встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди. Вина підтверджена постановою суду, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказане підтверджується також і висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц. Так, Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.

Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Звіту № СЕ-19-23/72950-АВ від 26.02.2024 року вартість транспортного засобу TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_2 складала 420540 грн. 00 коп. (вартість автомобіля до ДТП).

Оскільки вартість транспортного засобу TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_2 складала 420540 грн. 00 коп. (вартість автомобіля до ДТП) - 245000 грн. 00 коп. (вартість автомобіля після ДТП за яку позивачем продано автомобіль) = 175540 грн. 00 коп. (вартість матеріального збитку).

Оскільки розмір страхової виплати обмежений визначеним законом страховим лімітом, то сума коштів, що підлягає до сплати, з відповідача 1 складає : 160 000 грн. (ліміт) - 2 600 (франшиза) = 157 400 грн. 00 коп.;

а з ОСОБА_2 , як винної та відповідальної особи за завдану шкоду, слід стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) з урахуванням наступного: 175540 грн. 00 коп. (вартість матеріального збитку) - 157 400 грн. 00 коп. (розмір страхової виплати) = 18140 грн. 00 коп. (різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою).

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 2 моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн., суд дійшов наступних висновків.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (стаття 23 Цивільного кодексу України).

Відповідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).

Позивач аргументує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача 2 його транспортний засіб був пошкоджений, а це викликає у нього негативні емоції, зниження працездатності. Через дорожньо-транспортну пригоду він зазнав стресу.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Виходячи з того, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, що підтверджують факт завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача 2, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1194 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 12, 22, 28, 29, 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 12, 81, 82, 141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Саламандра», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «СК «Саламандра» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 157400 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18140 грн. 00 коп. (різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою).

Стягнути у рівних частинах з ПАТ «СК «Саламандра» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2232,93 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Ключник А.С.