Справа № 352/1675/21
Провадження № 2/352/36/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.

сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про скасування рішення селищної ради та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

Позивачка в серпні 2021 р. звернулася до суду з позовом до відповідачів Лисецької селищної ради, ОСОБА_2 та державного реєстратора виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Нагірняка О. В. про скасування рішення селищної ради та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому просила: 1) визнати незаконним та скасувати рішення Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 14.05.2021 «Про затвердження проекту землеустрою»; 2) скасувати номер запису про право власності 42930137, скасувати реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258 та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку; 3) припинити речове право відповідача на земельну ділянку шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0045, яка розташована в с. Посіч Тисменицького району Івано-Франківської області.

Ухвалою від 24.09.2021 суддя відкрила провадження в справі та призначила підготовче засідання в рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 10.05.2022 суд замінив первісного відповідача, яким є державний реєстратор виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Нагірняк О. В., належним відповідачем, яким є виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

Ухвалою від 09.03.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заявлені вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,2436 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :02:001:0048, яка розташована в с. Посіч Тисменицького району Івано-Франківської області. 09.07.2012 Посіцька сільська рада Тисменицького району прийняла рішення про надання дозволу відповідачу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суміжної з належною позивачці земельною ділянкою. 22.10.2019 позивачка дізналася, що єдиний під`їзний шлях до її земельної ділянки включений у проект земельної ділянки, яка запланована для відведення відповідачу з подальшою передачею в приватну власність. Позивачка невідкладно звернулася із заявою до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо здійснення заходів державного контролю при передачі земельної ділянки у власність відповідачу. ГУ Держгеокадастру в листі від 05.11.2019 вказало, що згідно плану меж земельної ділянки на державному акті серії ЯД № 880366 від точки «Д» до точки «Е» позначено землі загального користування (дорога), та з метою проїзду власників до земельної ділянки пропонується облаштувати заїзд згідно генерального плану с. Посіч. У 2019 р. позивачка відмовилася підписувати запропонований відповідачем акт узгодження меж суміжних земельних ділянок та звернулася до сільської ради із заявою про узгодження земельною комісією спірних питань. 10.12.2019 позивачка звернулася до Тисменицького районного суду з адміністративним позовом про скасування рішення Посіцької сільської ради від 09.07.2012. Сільська рада заявлений позов визнала. У подальшому суд закрив провадження в адміністративній справі. Оскаржуваним рішенням Лисецької селищної ради від 14.05.2021 затверджений проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення відповідач 08.07.2021 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0045, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258, перекривши позивачці єдиний шлях доступу до її земельної ділянки. Таким чином, у межі земельної ділянки відповідача включена дорога загального користування, яка є єдиним під`їзним шляхом до земельної ділянки позивачки та яка не може передаватися у приватну власність.

Позивачка та її представник адвокат Хемич В. М. у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Легін В. Б. у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що включення дороги загального користування в межі земельної ділянки відповідача порушує права не позивачки, а органу місцевого самоврядування. Незрозуміло, чому позивачка просить припинити право власності ОСОБА_4 на всю земельну ділянку, а не на частину земельної ділянки, де, за її твердженням, проходить дорога до її земельної ділянки. Якщо навіть виходити з того, що така дорога існує і вона включена до земельної ділянки відповідача, можливо доцільнішим було б заявити позов про встановлення земельного сервітуту. Однак, жодної дороги не існує, у межі земельної ділянки відповідача не включена дорога загального користування, що підтверджується генпланом. На підтвердження обставини щодо включення в межі земельної ділянки відповідача такої дороги позивачка посилається на два докази, серед яких лист ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 25.02.2022 та висновок експертизи. Як у листі ГУ Держгеокадастру в області, так і у висновку експерта єдиним обґрунтуванням включення в межі земельної ділянки відповідача дороги загального користування є наявність в кадастровому плані суміжної земельної ділянки позивачки двох точок від Д до Е. Однак позивачка не надала належних і допустимих доказів, де саме по земельній ділянці відповідача проходить дорога, яка її конфігурація. Крім того, надана позивачкою копія технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки за 2007 рік не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, що підтверджується висновком експерта. Викликає питання дописка рукописним текстом, зокрема, від Д до Е землі загального користування (дорога), від Е до А землі ОСОБА_5 , в описі меж плану встановлених меж та в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки позивачки, які містяться в технічному звіті за 2007 р. На підставі цього сумнівного технічного звіту позивачка отримала державний акт, у 2015 р. виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та зареєструвала своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0048. З огляду на те, що станом на час приватизації відповідачем земельної ділянки жодної дороги на цій земельній ділянці не було, такої дороги не існує, що підтверджується генпланом с. Посіч, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Лисецької селищної ради Лущак А. Р. у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що в генеральному плані с. Посіч за 2007 р. відсутній заїзд до земельної ділянки ОСОБА_6 з боку земельної ділянки, яку приватизував ОСОБА_7 . При винесенні рішення про затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку відповідача Лисецька селищна рада врахувала, що Посіцька сільська рада своїм рішенням від 12.10.2020 затвердила детальний план території садибної забудови окремої земельної ділянки площею 0,25 га на АДРЕСА_1 . Підстав для відмови у затвердженні

відповідачу проекту землеустрою не було. Можливим вирішенням наявного між сторонами земельного спору вважає встановлення земельного сервітуту.

Представник відповідача виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суду про причини нез`явлення свого представника, не подав відзиву.

Заслухавши вступне слово сторін, показання свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що сторони позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є власниками суміжних земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивачки на земельну ділянку площею 0,2436 га зкадастровим номером :02:001:0048 посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 880366 від 28.04.2007 (т.1, а.с.201-202). На підставі вказаного державного акту позивачка 09.09.2019 зареєструвала своє право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258, що підтверджується відповідною інформацією з цього реєстру (т.1, а.с.14-15).

Право власності відповідача на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0045 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.07.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258. Підставою внесення запису про власності № 42930137 є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Нагірняка О. В., підставою для державної реєстрації права власності є рішення Лисецької селищної ради від 14.05.2021. Вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.12-13).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність відповідачу розроблений на замовлення відповідача на підставі рішення Посіцької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 09.07.2012 (т.1, а.с.124).

Рішенням від № 113/05-2021 від 14.05.2021 «Про затвердження проєкту землеустрою» Лисецька селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської областізатвердила відповідачу ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га на АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:001:0045 та передала вказану земельну ділянку в приватну власність відповідачу (т.2, а.с.174).

У рамках розгляду цієї справи позивачка оскаржує рішення органу місцевого самоврядування від 14.05.2021, яке стало підставою для реєстрації права власності відповідача на суміжну земельну ділянку, та оспорює право власності відповідача на земельну ділянку, посилаючись на те, що в межі земельної ділянки відповідача включена дорога загального користування, яка не може передаватися в приватну власність та є єдиним під`їзним шляхом до її земельної ділянки.

Суд установив, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 880366 від 28.04.2007 виданий позивачці на підставі технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, виготовленого на замовлення позивачки Тисменицьким районним відділом Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» в 2007 р. Копія технічного звіту з проектними пропозиціями під будівництво індивідуального житлового будинку підшита на а.с.95-101 т.2, оригінал у позивачки відсутній.

Суд зазначає, що в документах технічного звіту, зокрема, в описі меж плану встановлених меж (т.2, а.с.97 зв.ст.) та в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки (т.2, а.с.98 зв.ст.) наявні дописки рукописним текстом друкованими буквами, а саме: від Д до Е землі заг. користування (дорога), від Е до А землі гр. ОСОБА_8 , а також виправлено букву А на Д у записі від Г до Д (попередня А) землі гр. ОСОБА_8 .

Підтвердженням обставини, що вказані дописки в документах технічного звіту не відповідають дійсності, є наявна в плані встановлених меж таблиця точок, ліній і дирекційних кутів, згідно якої на плані наявні п`ять поворотних точок з відповідними п`ятьма лініями та дирекційними кутами.

Згідно абрису земельної ділянки між поворотними точками від Г до А проходить пряма лінія, лінійний промір між цими точками становить 53,50 м, не зазначені лінійні проміри між точками Г-Д, Д-Е, Е-А.

Як вбачається з мотивувальної частини висновку експертизи з питань землеустрою від 08.03.2023 № 534-Е (т.2, а.с.121-137), наданого стороною відповідача, опис меж суміжних землевласників/землекористувачів у плані встановлених меж не відповідає графічній частині абрису земельної ділянки із встановленими координатами та поворотними точками (т.2, а.с.135). На с.16 вказаного висновку зображений загальний вигляд земельної ділянки позивачки згідно технічного звіту, де червоним кольором позначені п`ять поворотних точок з лінійними промірами між ними згідно координат, які наявні у плані встановлених меж, та синім кольором позначені поворотні точки (Д, Е), координати яких відсутні в плані меж (т.2, а.с.136).

Відповідно до акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки землевласник ОСОБА_1 прийняла на зберігання встановлені межові знаки в кількості 5 (п`яти) штук згідно опису в акті і позначень в абрисі, а не 7 (семи) штук з урахуванням ще двох поворотних точок (Д, Е).

З урахуванням зазначеного у висновку експертизи з питань землеустрою констатовано, що технічний звіт на земельну ділянку позивачки за своїм змістом не відповідає нормам земельного законодавства, що діяли станом на 08.11.2006 (дата прийняття Посіцькою сільською радою рішення про затвердження уточненої площі земельної ділянки та передачу її у власність позивачці).

Суд також зазначає, що в наявному в проектних пропозиціях під будівництво індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 за 2007 р. генплані ділянки позивачки (т.2, а.с.100 зв.ст.) на межі із земельною ділянкою ОСОБА_9 відсутня, заїзд на земельну ділянку позивачки вказаний зі сторони вулиці (проектованої), яка позначена в плані встановлених меж від А до Б (землі запасу сільської ради).

У 2015 р. на замовлення позивачки Івано-Франківська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки зкадастровим номером :02:001:0048, копія якої підшита на а.с.186-204 т.1, а оригінал оглянутий у судовому засіданні. У кадастровому плані земельної ділянки позивачки, який міститься в технічній документації (т.1, а.с.193), позначено вже 10 поворотних точок, у тому числі поворотні точки Д і Е, лінійний промір між якими становить 5 м, в описі меж від Д до Е землі загального користування (дорога).

На підставі вказаної технічної документації із землеустрою за 2015 р. ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області у своїй відповіді від 25.02.2022 на звернення позивачки (т.1, а.с.88-89) вказало на наявну дорогу шириною 5 м на плані від Д до Е, як на єдиний під`їзд до земельної ділянки позивачки, яка увійшла в межі сформованої пізніше суміжної земельної ділянки відповідачаз кадастровим номером :02:001:0045.

Технічна документація із землеустрою земельної ділянки позивачки за 2015 р. разом із проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу за 2019 р. досліджувалися в рамках земельно-технічної експертизи, проведеної на замовлення позивачки (т.2, а.с.78-87).

Згідно висновку цієї експертизи від 01.11.2022 № 2945/22-28/3385/22-28 у межі земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :02:001:0045 включена дорога загального користування, яка зазначена в кадастровому плані земельної ділянки (від Д до Е) технічної документації позивачки на земельну ділянку зкадастровим номером :02:001:0048. Фактично до земельної ділянки позивачки відсутній будь-який вільний доступ (проїзд автомобільним транспортом, прохід), окрім передбаченої дороги загального користування, що зазначена в кадастровому плані земельної ділянки (від Д до Е) технічної документації позивачки. Відповідно до наданої документації із землеустрою між земельними ділянками з кадастровим номером :02:001:0045 та кадастровим номером :02:001:0048 відсутнє будь-яке накладання чи порушення меж. Встановити, чи наявне порушення меж або накладання вказаних земельних ділянок відповідно до фактичних їх меж не видається за можливе у зв`язку з тим, що при проведенні обстеження в натурі (на місцевості) були відсутні чіткі межі досліджуваних земельних ділянок.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка начальник відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Лисецької селищної ради ОСОБА_10 пояснив, що після приєднання с. Посіч до Лисецької територіальної громади Посіцька сільська рада передала Лисецькій селищній раді генеральний план с. Посіч від 24.01.2007 та зміни до генерального плану за 2015 р., що не стосуються спірних земельних ділянок. Згідно генплану с. Посіч відсутній прямий заїзд на земельну ділянку позивачки з АДРЕСА_1 , заїзд до земельної ділянки позивачки проходить через інші земельні ділянки, не відповідача; при цьому відсутній заїзд до земельної ділянки позивачки з боку земельної ділянки відповідача. Під час затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку відповідача Лисецька селищна рада не мала підстав для відмови у затвердженні цього проекту.

Суд у судовому засіданні дослідив оригінал генерального плану с. Посіч Тисменицького району Івано-Франківської області за 2007 рік та долучив до матеріалів справи надані Лисецькою селищною радою витяги з містобудівного обґрунтування с. Посіч з місцем розташування земельної ділянки позивачки з кадастровим номером :02:001:0048 та місцем розташування земельної ділянки відповідача з кадастровим номером :02:001:0045 (т.2, а.с.172-173), які підтверджують відсутність дороги чи проїзду на земельній ділянці відповідача.

Указані письмові докази спростовують обставину, на яку посилалася позивачка на підтвердження своїх вимог, що в межі земельної ділянки відповідача включена дорога загального користування, яка не може передаватися в приватну власність та є єдиним під`їзним шляхом до її земельної ділянки.

За приписами ч. 6 ст. 118 ЗК України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Як визначено частиною сьомою вказаної норми, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частини 910 ст. 118 ЗК України передбачають, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно з законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Частина 1 ст. 122 ЗК України визначає, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч. 6 ст. 186-1 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі, якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Суд установив, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність відповідачу, копія якого міститься на а.с.3-72 т.2, а оригінал оглянутий у судовому засіданні, розроблений, погоджений та затверджений відповідно до вимог земельного законодавства та інших нормативно-правових актів з питань землеустрою, отримав позитивний висновок державної експертизи документації із землеустрою (т.2, а.с.70-71).

У відповідності з вимогами ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частина 1 ст. 153 ЗК України встановлює, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції, передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Сторона позивача в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувала заявлені вимоги, зокрема, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування та реєстрація відповідачем права власності на суміжну земельну ділянку порушують права позивачки.

Суд також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі за № 910/10011/19.

Під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права субєкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього субєкта, компенсація витрат, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти субєкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Суд звертає увагу на те, що наявне у висновку земельно-технічної експертизи графічне зображення співставлення моделей досліджуваних земельних ділянок (т.2, а.с.85) свідчить про те, що відстань між поворотними точками Д і Е, що становить 5 м та згідно опису меж, наявного в кадастровому плані технічної документації позивачки, є землею загального користування (дорогою), розподілена між земельною ділянкою відповідача та земельною ділянкою, яка суміжна із земельними ділянками обох сторін та не є предметом спору в цій справі; при цьому точка Е межує з ділянкою відповідача, а точка Д із вказаною третьою земельною ділянкою. З цього графічного зображення вбачається, що лише частина дороги, про яку стверджує позивачка, мала би проходити по земельній ділянці відповідача, а друга частина по вказаній третій земельній ділянці та ще двох земельних ділянках, що знаходяться між цією третьою ділянкою та ділянкою відповідача (згідно фрагменту зображення із сайту kadastr.live т.2, а.с.86), щодо яких позивачка жодних вимог не заявила.

Указані обставини дають суду підстави для сумніву в ефективності обраного позивачкою способу захисту.

Крім того, суд указує на те, що заявлені позивачкою вимоги про скасування номера запису про право власності, скасування реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна та припинення речового права відповідача на земельну ділянку шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності є неналежним способом захисту з огляду на вимоги ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Таким чином, за результатами розгляду наявного між сторонами земельного спору суд приходить до висновку про необґрунтованість і недоведеність заявленого позову та відмовляє в його задоволенні.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 118, 122, 152, 153, 186-1 ЗК України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про скасування рішення селищної ради та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_11 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: Лисецька селищна рада, вул. Січових Стрільців, 55, селище Лисець Івано-Франківського району Івано-Франківської області, .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 .

Відповідач: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, .

Повне рішення складене 12.03.2024.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ