Номер провадження: 22-ц/813/3842/24
Справа № 504/4351/18
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 504/4351/18

Номер провадження: 22-ц/813/3842/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.,

учасники справи:

- скаржник ОСОБА_1 ,

- особа, дії, бездіяльність або рішення якої оскаржуються Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного МРУЮ (м. Одеса),

- боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, заінтересована особа - Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного МРУЮ (м. Одеса), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області, постановлену у складі судді Доброва П.В. 26 грудня 2023 року, про відмову в задоволенні скарги,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову від 16.08.2018 року у виконавчому провадженні № 53146629 старшого державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України (далі - Відділ) Залевської К.К. про залучення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання. Зупинити передачу майна, а саме - автомобіля марки Skoda Fabia, д/н НОМЕР_1 , на реалізацію (а. с. 1 - 1 зворотна сторона).

ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги скарги тим, що 16.12.2016 року було відкрито виконавче провадження № 53146629 щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі - 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 07.07.2015 року.

20.12.2016 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати його відчуження в межах суми боргу.

20.12.2016 року постановою державного виконавця винесено постанову про опис та арешт автомобіля Skoda Fabia, д/н НОМЕР_1 , та передано його стягувачу на відповідальне зберігання.

23.12.2016 року у зазначеному виконавчому провадженні винесено постанову про залучення об`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання.

16.08.2018 року у виконавчому провадженні було призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Приватна Експертна Служба» та було зроблено оцінку його автомобіля Skoda Fabia, д/н НОМЕР_1 .

18.11.2018 року скаржник отримав листа, в якому знаходилися лист-повідомлення № 38-17839 від 01.11.2018 року та додаток до нього висновок про вартість арештованого майна.

ОСОБА_1 постанову від 16.08.2018 року призначення суб`єкта оціночної діяльності та постанову про арешт автомобілю не отримував.

Крім того, автомобіль марки Skoda Fabia, д/н НОМЕР_1 , був вилучений понад 2 роки тому, весь цей час перебував у стягувача ОСОБА_2 .. Вважає, що через неналежне зберігання транспортний засіб був знецінений. У зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із вказаною скаргою.

Позиція учасників справи в суді першої інстанції

У липні 2021 року до суду першої інстанції надійшли заперечення на скаргу від державного виконавця Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного МРУЮ (м. Одеса), в яких державний виконавець просить у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі (а. с. 76 - 79).

Проте, колегія суддів не приймає вказані заперечення, оскільки вони не стосуються даної справи, а відносяться до справи № 504/996/15-ц, в рамках якої 25.01.2017 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та долучені до матеріалів даної справи помилково.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаної скарги ОСОБА_1 (а. с. 164 - 165).

Ухвала суду мотивована тим, що скаржник був достовірно обізнаний про виконавче провадження, про існування заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується власноруч написаною розпискою про отримання зазначеної постанови та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, скаржником не доведено той факт, що транспортний засіб більш ніж два роки зберігався у стягувача у невідповідних умовам, що могло привести до його знецінення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2023 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі (а. с. 168 - 170).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом не було взято до уваги те, що державним виконавцем не повинно було прийматися рішення про призначення суб`єкта оціночної діяльності, оскільки ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.09.2016 року (справа № 504/1753/16-ц) на транспортний засіб Skoda Fabia, д/н НОМЕР_1 , було накладено арешт у рамках забезпечення цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Ухвала набрала законної сили 20.09.2016 року та скасована не була.

Узагальнені доводи учасників справи в апеляційному суді

Від Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного МРУЮ (м. Одеса) відзиву, заперечень чи пояснень на апеляційну скаргу не надходило.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.12.2023 року (а. с. 173 - 173 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2024 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи. Справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 178).

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог скарги.

Інші часники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

07.12.2016 року та 23.01.2017 року Комінтернівським районним судом Одеської області були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей та на утримання дружини до досягненням дитиною трирічного віку.

Державним виконавцем 16.12.2016 року та 25.01.2017 року були відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей та на утримання дружини до досягненням дитиною трирічного віку.

20.12.2016 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати його відчуження, в межах суми боргу.

20.12.2016 року постановою державного виконавця винесено постанову про опис та арешт автомобіля Skoda Fabia, д/н НОМЕР_1 , та передано його стягувачу на відповідальне зберігання.

23.12.2016 року у зазначено виконавчому провадженні винесено постанову про залучення об`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання.

16.08.2018 року у виконавчому провадженні було призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Приватна Експертна Служба» та було зроблено оцінку його автомобіля Skoda Fabia, д/н НОМЕР_1 .

Між сторонами виникли правовідносини щодо оскарження дій державного виконавця.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова державного виконавця винесена державним виконавцем правомірно.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню врегульовані Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон N 1404-VІІІ).

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця, посилається на те, що державним виконавцем були порушені вимоги ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки він не отримував постанов про арешт майна та про призначення суб`єкта оціночної діяльності. Крім того, зазначає, що автомобіль марки Skoda Fabia, д/н НОМЕР_1 , був вилучений понад два роки, тому та весь цей час перебував у стягувачки ОСОБА_2 , вважає, що через неналежне зберігання транспортний засіб був знецінений.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

Згідно із приписами Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент призначення суб`єкта оціночної діяльності) не було передбачено обов`язку державного виконавця надсилати сторонам виконавчого провадження постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент призначення суб`єкта оціночної діяльності) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що скаржником не було доведено, що транспортний засіб більш ніж два роки зберігався у стягувача у невідповідних умовам, що могло привести до його знецінення, оскільки жодних доказів на підтвердження цього суду надані не були.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області про відмову в задоволенні скарги залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 березня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе