ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/155/24 Справа № 209/2875/21 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К.Л. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2024 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Керімової-Бандюкової Л.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Переверзєв Іван Вікторович, про ухвалення додаткової постанови у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року,
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволені частково.
Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 689452 грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

12 лютого 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Переверзєв І.В. подала до Дніпровського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткової постанови у справі, посилаючись на те, що між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Дніпролекс» укладено 24 липня 2021 року договір № 264 про надання правових послуг (правової допомоги), згідно п.1.1 якого між сторонами погоджено надання правових послуг у справі про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів.

Згідно п. 2 цього договору під правовими послугами в п.1.1. розуміється складання позовної заяви (відповідач - АТ КБ «Приватбанк» до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів, складання необхідних процесуальних документів (заяв, клопотань, відзивів, пояснень, скарг тощо) під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції; представництво інтересів Клієнта адвокатами в якості представників в судових засіданнях у Дніпропетровському районному суді м. Дніпродзержинська та в Дніпровському апеляційному суді.

Згідно п. 4.1 договору № 264 від 24 липня 2021 року вартість правової допомоги, передбаченої цим договором, становить 40000,00 грн.

Відповідно п. 4.2.1 договору № 264 від 24 липня 2021 року частину вказаної в п. 4.1. даного договору суми, а саме - 20000,00 грн., Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню протягом трьох календарних днів, на виконання якого, на підставі рахунку № 264-1 від 24 липня 2021 року, ОСОБА_1 сплачено в той же день перші 20000,00 грн.

Згідно п. 4.2.2. іншу частину суми, вказаної в п. 4.1 даного договору, тобто 20000,00 грн., Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському об`єднанню протягом семи календарних днів після набрання законної сили рішенням суду про задоволення позовної вимоги про поновлення на роботі, на виконання чого ОСОБА_1 сплатила 20000,00 грн. 26 січня 2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією.

Згідно з Актом від 12 лютого 2024 року прийняття правових послуг, правові послуги загальною вартістю 8000 грн. складались з:

- ознайомлення з письмовими поясненнями АТ КБ «Приватбанк» після повернення справи з Верховного Суду (1000,00 грн.);

- складання та направлення до Дніпровського апеляційного суду письмових пояснень після повернення справи з Верховного Суду (4000,00 грн.);

- участь в судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду 07 лютого 2024 року (в т.ч. час, витрачений на дорогу до суду та в зворотньому напрямку) (2000,00 грн.);

- складання заяви до Дніпровського апеляційного суду про розподіл судових витрат (1000,00 грн.).

За цих обставин сума, яку заявник просить до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 28000,00 грн.

15 лютого 2024 року відповідач - АТ КБ «Приватбанк» в системі «Електронний суд» подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому посилається на те, що вказаний в Акті час ознайомлення з письмовими поясненнями АТ КБ «Приватбанк» протягом 1 години є завищеним, адже додаткові пояснення Банку містять вже відому представнику позивача інформацію щодо розгляду справи в суді першої інстанції, не містять посилань на жодні нові обставини або докази, відтак, ознайомлення з цим документом не потребувало від представника позивача значної витрати часу, як і є завищеним час підготовки додаткових пояснень представником позивача протягом 4 годин, оскільки цей документ в більшості складається з цитування постанови Верховного Суду від 25 січня 2024 року, необгрунтованих тверджень адвоката щодо обставин відкладення розгляду справи, не містить аналізу нормативно-правової бази або висновків Верховного Суду.

Також не відповідає дійсності зазначена в акті тривалість судового засідання 07 лютого 2024 року в Дніпровському апеляційному суді, адже у відповідності до журналу судового засідання від 07 лютого 2024 року, засідання тривало 22 хв., а не 1 годину, як зазначає адвокат, а неминучість та необхідність особистої присутності представника позивача в залі суду, замість альтернативної присутності в судовому засіданні в режимі відеоконференції не обґрунтовано жодними доказами, а тому прибуття адвоката до суду та у зворотньому напрямку не є послугою, що відповідає критерію неминучості.

За таких обставин відповідач вважає, що розмір відшкодування зазначених послуг є значно завищеним та не пропорційним до фактично наданих та фактично витраченого часу на такі послуги.

З приводу стягнення «гонорару успіху» в розмірі 20000,00 грн. відповідач вважає, що позивачем не було подано попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла або які очікує понести в зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку, що за приписами ч.2 ст. 134 ЦПК України є наслідком відмови у задоволенні відшкодування судових витрат, за винятком сплаченого судового збору позивачем.

Разом з цим відповідач відзначає, що п.11.1 договору № 264 визначено, що договір діє з моменту його підписання сторонами до набрання законної сили рішення суду по справі за позовом, вказаним в п.2.1 цього договору.

Рішення суду у цій справі набрало законної сили з постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, в силу ст. 384 ЦПК України, а тому під час нового апеляційного розгляду справи договір припинився, а додаткові документи між сторонами договору укладені не були. Також 26 січня 2023 року, за умовами п.4.1 договору, оплата послуг другої частини оплати у розмірі 20000 грн. відбулась з набранням судовим рішенням законної сили в частині вимог про поновлення на роботі, однак такі витрати позивача не стосувались повторного перегляду рішення суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин відповідач просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року призначено розгляд заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Переверзєв І.В., про ухвалення додаткової постанови у справі за апеляційною скаргою апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року у справі № 209/2875/21, на 13 березня 2024 року о 14.30 год.

Копію ухвали, заяви та виклик в судове засідання сторонам судом надсилалось поштою 16 лютого 2024 року та в системі «Електронний суд» в електронні кабінети учасників справи 15 лютого 2024 року, які є доставленими того ж дня (том № 5, а.с.186,187).

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 13 березня 2024 року заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Переверзєв І.В. не з`явилися, надіслали до Дніпровського апеляційного суду заяву про розгляд справи в їх відсутність (том № 5, а.с. 212).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника відповідача -Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Коцюбу О.В., дослідивши клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Переверзєв І.В. про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Переверзєв І.В. про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається із пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку по даних сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До заяви про розподіл судових витрат адвокатом Переверзєвим І.В. надано: договір про надання правових послуг (правничої допомоги) від 24.07.2021 року, Акт прийняття правових послуг від 12.02.2024 року; платіжна інструкція № 0.0..1 від 24.07.2021 року на суму 20000,00 грн. (том № 5, а.с. 168 - 175)

Як вбачається із частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Разом з тим, як вбачається із частини 6 статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Апеляційний суд враховує заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, і робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., так як саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам на думку колегії суддів.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20, провадження № К/9901/29763/20.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 травня 2020 року у справі № N 904/4507/18, провадження N 12-171гс19.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Переверзєв Іван Вікторович, про ухвалення додаткової постанови підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 133, 134, 137, 141, 270, 381 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Переверзєв Іван Вікторович про ухвалення додаткової постанови задовольнити частково.

Стянути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч грн.) 00 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В. Халаджи

Повний текст судового рішення складений 14 березня 2024 року

Суддя: О.Д.Канурна