Справа № 523/2941/24
Провадження №2/523/2676/24
УХВАЛА

про забезпечення позову у справі

13.03.2024 року м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Кремер І.О., розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання коштів, отриманих у кредит та позику спільною сумісною власністю подружжя, стягнення частини виплачених грошових зобов`язань в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання коштів, отриманих у кредит та позику спільною сумісною власністю подружжя, стягнення частини виплачених грошових зобов`язань в порядку регресу.

До відкриття провадження по справі позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову. Обґрунтовуючи вимоги вказаної заяви позивачка вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 вже багато років проживає в США, в Україні за ним зареєстровано тільки 1/2 частини нерухомого майна кафе барку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 768,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Так, 10.03.2024 року позивачка довідалася, що відповідач ОСОБА_2 виставив на продаж кафе бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » через сайт агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вартістю в 1150000,00 дол. США. Окрім того, 7 та 8 березня 2024 року до кафе бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » приходили представник ЗСУ з наміром огляду приміщення та укладення договору оренди за 1,00 грн. на рік, на підставі заяви ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, яку він направив електронною поштою. При відчуженні ОСОБА_3 на користь третіх осіб вказаного майна у будь яких час зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

У зв`язку з цим, просить суд вжити заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, а саме кафе бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 768,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь яким фізичним, юридичним чи іншим особам вчиняти будь які дії, спрямовані на перебудову, переобладнання, реконструкцію, з розпорядження арештованим майном з переходом права власності на іншу особу або інших осіб, а саме відчужувати, передавати безоплатно у власність, дарувати, забезпечувати зобов`язання, передавати у вигляді внеску до статутного капіталу та вчиняти будь які інші правочини щодо зміни власника даного нежитлового приміщення.

Суддя розглядає дану заяву без повідомлення учасників справи, згідно вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви та справи, суддя доходить на ступного висновку.

Згідно приписів п. 1, 2 ч. 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Відповідно до роз`яснень Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

З наявної в матеріалах справи копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181116097 від 16.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності у частці 1/2 належить нежитлова будівля кафе бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », загальною площею 768,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Суд вважає за необхідне зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Зокрема, це стосується і питання порушеного права позивача. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20, які враховуються судом до спірних правовідносин, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою до суду. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову ст. 151 ЦПК України.

Суддя констатує, що ОСОБА_1 до матеріалів клопотання було додано скрин із сайту агентства нерухомості «Юго Запад», з якого вбачається, що на сайті відображене оголошення про продаж кафе бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » через сайт агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вартістю в 1150000,00 дол. США.

З урахуванням викладених позивачкою обставин та вищезазначених доказів, які надані на підтвердження її вимог, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо отриманих у кредит грошових коштів як спільної сумісної власності подружжя, і невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може значно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. В даному випадку, суд вважає, що забезпечення позову є ефективним захистом прав сторони по справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків накладення арешту.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 19.02.2021 року у справі № 643/12369/19, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної заяви.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на належну відповідачу ОСОБА_2 1/2 частки у праві спільної часткової власності нежитлової будівлі кафе бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », загальною площею 768,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

З приводу заходів забезпечення позову, про який просить позивачка в частині заборони будь яким фізичним, юридичним чи іншим особам вчиняти будь які дії, спрямовані на перебудову, переобладнання, реконструкцію, то суд зазначає, що такі не є співвмірними із заявленими позивачем позовними вимогами.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, враховує наслідки вказаного заходу забезпечення позову, наявність обґрунтованої підозри в порушеннях та діях, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому приходить до переконання, що подана позивачем про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 149 153, 260, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частку нежитлової будівлі кафе бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .

У задоволенні решти вимог клопотання про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали для виконання направити сторонам, Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 13 березня 2024 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер