Справа № 203/4611/23
Провадження № 2-др/203/7/2024
22.02.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Потаповій В.С.
за участю представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідачки - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро заяву представника позивача ОСОБА_3 адвоката Макаренка Сергія Сергійовича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат,-
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.02.2024 року у цивільній справі №203/4611/23 було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.
12.02.2024 року представником позивача до суду було подано заяву про стягнення з відповідачки понесених позивачем витрат на правову допомогу.
В судовому засіданні представник позивача підтримав заяву та посилаючись на викладені в ній підстави, просив її задовольнити, ухваливши по справі додаткове рішення про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу.
Представник відповідачки в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на те, що заява разом із доказами щодо витрат на правову допомогу відповідачці не направлялась. Понесення цих витрат не підтверджено належними доказами, заявлена сума є неспівмірною із складністю справи.
Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що в позовній заяві позивачем було наведено попередній розрахунок судових витрат, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи, до яких включено і витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.
В прохальній частині позову позивач просив стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу, не зазначаючи при цьому конкретної суми цих витрат.
При ухваленні судом рішення питання про розподіл витрат на правову допомогу не вирішувалось, що в силу п.3 ч.1ст.270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення в цій частині.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частиною 9 ст.83 ЦПК України встановлено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Таким чином, понесення витрат на правову допомогу входить до предмету доказування у справі. При цьому, у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України такі докази мають бути подані стороною до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Крім того, сторона відповідно до положень ч.9 ст.83 ЦПК України має підтвердити попереднє надіслання або вручення доказів іншим учасникам справи. В іншому випадку такі докази не приймаються судом до уваги.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи стороною позивача не надавалось доказів на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу. При цьому, в пред`явленому позові та під час розгляду справи позивач та його представник не зазначали про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
У відповідності до вимог ч.9 ст.83 ЦПК України відповідні докази не були направлені або надані стороні відповідача.
Таким чином, долучені до заяви копії договору про надання правової допомоги від 23.08.2023 року та додаткова угода №1 від 23.08.2023 року, а також акт про надання правової допомоги №1 від 23.08.2023 року, не можуть бути прийняті до уваги судом, як подані без дотримання вимог ч.9 ст.83, ч.8 ст.141 ЦПК України.
Крім того, суд враховує, що долучений до заяви акт про надання правової допомоги складений та датований 23.08.2023 року, тобто раніше звернення позивача до суду з відповідним позовом. Поряд з цим, вказаний акт включає в себе витрати на правову допомогу за участь представника в судових засіданнях по справі 11.10.2023 року, 27.10.2023 року, 24.01.2024 року та 07.02.2024 року, про дату та час яких позивачу та його представнику станом на 23.08.2023 року не могло бути відомо.
Вказане також ставить під сумнів належність та допустимість як доказу вказаного №1 від 23.08.2023 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.83,133,141,263-268,270 ЦПК України, суд
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст додаткового рішення складено 27 лютого 2024 року.
Суддя С.Ю.Казак