ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року

м. Київ

справа № 635/7736/21

провадження № 61-16065св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, - Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва»,

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків-Москва» на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Триголов В. М., Чумак О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 11 жовтня 2019 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений розпискою, за яким відповідач отримала від неї в борг 25 000,00 доларів США. За домовленістю сторін остаточною датою повернення позики є 01 вересня 2021 року.

Однак ОСОБА_2 не виконала взятих на себе зобов`язань щодо сплати боргу у строк та в порядку, що встановлені договором, у зв`язку з чим на початку вересня 2021 року вона надіслала відповідачу письмову вимогу про повернення позики, яка була залишена без реагування.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 666 000,00 грн, що на дату подання цього позову становить еквівалент 25 000,00 доларів США.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила:

- накласти арешт на належне відповідачу нерухоме майно, а саме: (1) нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 713,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; (2) нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 461,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; (3) вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 ; (4) комплекс нежитлових будівель: літ. «А-1», площею128,1 кв. м; літ. «Б», площею 44,4 кв. м; літ. «В», площею174,3 кв. м; літ. «Г», площею 1 253 кв. м; літ. «Д», площею1 040,3 кв. м; літ. «Ж», площею19,4 кв. м, загальна площа будівель - 2 659,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного нерухомого майна.

Заява мотивована тим, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача, є істотною, тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану нерухомість із одночасною забороною суб`єктам реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2021 рокузаяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на 1/2 частку належних на праві власності Дукер Ієлені об`єктів, а саме: нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 713,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 461,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , в межах позовних вимог на суму 666 000,00 грн до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

У задоволенні заяви в частині накладення арешту на комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_3 , та заборони органам і суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії з нерухомим майном відмовлено.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлові будівлі, які розташовані на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , є об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , тому наявні підстави для накладення арешту лише на 1/2 частину цього майна. Суд вважав, що саме такий захід забезпечення позову є достатнім та співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Суд першої інстанції також зауважив, що заявник, серед іншого, просила накласти арешт на окремі будівлі на АДРЕСА_3 , тоді як за цією адресою зареєстровано цілісний майновий комплекс загальною площею 2 659,5 кв. м.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну позовних вимог, у якій просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами позики від 11 жовтня 2019 року та від 18 жовтня 2019 року у загальному розмірі 2 600 000,00 грн, посилаючись на те, що 18 жовтня 2019 року ОСОБА_2 додатково взяла у неї в борг 75 000,00 доларів США, причому відповідач зобов`язалася повернути позику до 01 листопада 2021 року, однак цього не зробила.

Цього ж дня ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд заборонити органам і суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості вказаних у попередній ухвалі від 11 жовтня 2021 року, а також майнового комплексу загальною площею 2 659,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що наразі вона збільшила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача заборгованість за двома договорами позики у загальному розмірі 2 160 000,00 грн.

Вважає, що такий захід забезпечення як заборона державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо належного відповідачу майна гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 713,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 461,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 ; комплексу нежитлових будівель площею 2 659,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Суд вважав, що саме по собі накладення арешту на належне відповідачу на праві спільної сумісної власності майно, частки у якому не виділені, є недостатнім, тому з метою запобігання ризикам відчуження об`єктів нерухомості необхідно також застосувати у цій справі такий вид забезпечення позову як заборона вчиняти реєстраційні дії щодо спірного майна.

У січні 2022 року особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, - Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва» (далі - ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва») подало до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2021 року, вважаючи, що цим судовим рішенням вирішено питання про його права та законні інтереси, а саме, застосовано заходи забезпечення позову щодо майна, власником якого є назване товариство.

Згідно із розпорядженням Голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду і визначено її Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва» наухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2021 року.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва» на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2021 рокуна підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що ухвалою суду першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва», оскільки при забезпеченні позову судом накладено арешт на майно, власником якого є відповідач.

Колегія суддів також зазначила, що ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва», за наявності у нього спору щодо арештованого майна відповідача, має право на звернення до суду за захистом своїх прав шляхом подання відповідного позову, а не в обраний ним у цій справі спосіб оскарження забезпечення.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2023 року ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, з урахуванням подальших уточнень,просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначив, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, не порушені права та інтереси ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва», оскільки арешт накладено на майно, яке є власністю товариства.

Зазначає, що починаючи з 2019 року триває рейдерське захоплення ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва», 28 жовтня 2019 року державним реєстратором незаконно змінено керівника товариства, у зв`язку з чим Київською окружною прокуратурою міста Харкова здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000121 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 365-2 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2019 року у справі № 953/23056/19 накладено арешт на майно ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва», тому за ОСОБА_2 незаконно зареєстровано 02 вересня 2021 року право власності на спірне майно, що підтверджується наказом Міністерства юстиції України від 06 грудня 2021 року № 4353/5, яким скасовано усі рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за відповідачем.

Якщо акт скасовано, він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Таким чином, рішення державного реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно є такими, що не породжують жодних правових наслідків з моменту їх прийняття, а відтак, це майно є власністю товариства.

Разом із тим, посилання апеляційного суду на те, що Харківський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 26 вересня 2022 року у справі № 520/28549/21 скасував вищезгаданий наказ Міністерства юстиції України від 06 грудня 2021 року № 4353/5, є безпідставним, оскільки на час апеляційного перегляду цієї справи вказане судове рішення не набрало законної сили, так як було предметом розгляду Другого апеляційного адміністративного суду.

Крім того, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, враховуючи обсяг та вартість майна, на яке накладено арешт, неспівмірні із заявленими позовними вимогами про стягнення боргу за договорами позики, а заява про забезпечення позову не містить достатнього обґрунтування.

Отже заборона вчиняти реєстраційні дії стосовно спірного нерухомого майна порушує права та законні інтереси ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва», адже не дає можливості виконати вищевказаний наказ Міністерства юстиції України від 06 грудня 2021 року № 4353/5 в частині скасування реєстраційних записів щодо власника майна ОСОБА_2 .

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2023 рокувідкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Харківського районного суду Харківської області.

16 січня 2024 року справа № 635/7736/21 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини, встановлені судом апеляційної інстанції

Встановлено, що у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 11 жовтня 2019 року у розмірі 666 000,00 грн, що становило еквівалент 25 000,00 доларів США (том 1 а. с. 1-2).

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на належне відповідачу нерухоме майно та заборонити органам і суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна (том 1 а. с. 13-14).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 1/2 частку належних на праві власності Дукер Ієлені об`єктів, а саме: нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 713,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 461,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , в межах позовних вимог на суму 666 000 грн до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі. У задоволенні заяви в частині накладення арешту на комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_3 , та заборони органам і суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії з нерухомим майном відмовлено (том 1 а. с. 36-39).

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну позовних вимог, у якій просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість вже за двома договорами позики від 11 жовтня 2019 року та від 18 жовтня 2019 року у загальному розмірі 2 600 000 грн (том 1 а. с. 46-48).

Цього ж дня ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості вказаних у попередній ухвалі суду першої інстанції від 11 жовтня 2021 року, а також майнового комплексу загальною площею 2 659,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а. с. 57-58).

Судом першої інстанції не вирішувалося питання про прийняття вищевказаної заяви про зміну позовних вимог.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 713,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 461,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 ; комплексу нежитлових будівель площею 2 659,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а. с. 62-63).

У січні 2022 року особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, - ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва» подало апеляційну скаргу на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2021 року, вважаючи, що цим судовим рішенням вирішено питання про його права та законні інтереси, а саме, застосовано заходи забезпечення позову щодо майна, власником якого є назване товариство (том 2 а. с. 1-9).

Апеляційним судом також встановлено, що згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 11 жовтня 2021 року № 279095901, № 279096772, № , № 279096978, Дукер Ієлені на праві спільної сумісної власності належить:

- нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 1 713,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлова будівля (магазин) з холодильною камерою літ. «А-2», загальною площею 1 461,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 ;

- комплекс, загальною площею 2 659,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 .

Державна реєстрація права власності на користь ОСОБА_2 проведена згідно з рішеннями державного реєстратора Виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області Лозовської М. М. від 02 вересня 2021 року. Підставою для такої реєстрації була постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 621/1905/16-ц (том 1 а. с. 28-36).

Іншим співвласником вищезазначених об?єктів нерухомості є ОСОБА_5 , що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 07 жовтня 2021 року № 278635180, № 278629453, № 278643604, № 278640403. Підставою для державної реєстрації права спільної сумісної власності була постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 621/1905/16-ц (том 1 а. с. 16-26).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року у справі № 520/28549/21, яке станом на 10 жовтня 2023 року було предметом апеляційного перегляду Другим апеляційним адміністративним судом, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 06 грудня 2021 року № 4353/5, яким були скасовані вищезгадані рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області Лозовської М. М. від 02 вересня 2021 року про реєстрацію права власності на нерухоме майноза Дукер Ієленою (том 1 а. с. 78, том 2 а. с. 146-155).

Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, які перебувають у відкритому доступі, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а вказане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року у справі № 520/28549/21 - без змін (джерело посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/115516748).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року повернуто заявнику (джерело посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/116869918).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, законодавець визначає коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20), від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 712/13890/15 (провадження № 61-6202св21).

З огляду на викладене право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи впливає оскаржуване судове рішення безпосередньо на інтереси та (або) обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на інтереси та (або) обов`язки заявника, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Встановивши, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції безпосередньо не стосується прав, інтересів та обов`язків ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва», так як цим судом забезпечено позов шляхом накладення арешту та заборони вчинення певних дій щодо майна, яке не належить названому товариству, що свідчить про недоведеність особою, яка подала апеляційну скаргу, факту порушення рішенням суду її прав, апеляційний суд, з урахуванням норми частини першої статті 352 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва» права оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у цій справі, і правильно закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що заборона вчиняти реєстраційні дії стосовно спірних об`єктів нерухомості порушує права та законні інтереси ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва» як власника цього майна, оскільки: по-перше, за ОСОБА_2 незаконно зареєстровано 02 вересня 2021 року право власності на спірне майно, що підтверджується наказом Міністерства юстиції України від 06 грудня 2021 року № 4353/5, яким скасовано усі рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за відповідачем; по-друге, якщо рішення державного реєстратора скасовані, то вони є такими, що не породжують жодних правових наслідків з моменту їх прийняття, а відтак, спірне майно є власністю товариства; по-третє, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року у справі № 520/28549/21, яким скасовано згаданий наказ Міністерства юстиції України від 06 грудня 2021 року № 4353/5, на час розгляду судами цієї справи не набрало законної сили, а тому апеляційний суд не мав права посилатися на вказане судове рішення як на підставу належності відповідачу права власності на спірні об`єкти нерухомості, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 585/2843/17, провадження № 61-10938св18).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про право на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Аналіз наведених норм права вказує на те, що рішення суду є правовстановлюючим документом (див. постанову Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 344/21193/19, провадження № 61-814св21).

Також, за змістом зазначених положень, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 23 листопада 2023 року у справі № 910/10496/22.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц (провадження № 61-39511св18) вказано, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (див. пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, провадження № 12-25гс21).

Як зазначалося вище, підставою для винесення державним реєстратором Виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області Лозовською М. М. рішень від 02 вересня 2021 року про державну реєстрацію права спільної сумісної власності на спірні об`єкти нерухомості за відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 була постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 621/1905/16-ц (том 1 а. с. 28-36).

Так, згаданою постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 621/1905/16-ц було скасовано постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва», ОСОБА_9 про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково.

Визнано недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_5 нерухомого майна, а саме, нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 713,4 кв. м, на АДРЕСА_1 , нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 1 461,5 кв. м, на АДРЕСА_5 , вбудованого нежитлового приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918,1 кв. м, на АДРЕСА_6 , комплексу нежитлових будівель (літ. «А-1» площею 128,1 кв. м, літ. «Б» площею 44,4 кв. м, літ. «В» площею 174,3 кв. м, літ. «Г» площею 1 253 кв. м, літ. «Д» площею 1 040,3 кв. м, літ. «Ж» площею 19,4 кв. м) на АДРЕСА_7 , у статутний капітал ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва».

Витребувано нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 713,4 кв. м, на АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1 461,5 кв. м, на АДРЕСА_5 , вбудоване нежитлове приміщення на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 1 918,1 кв. м, на АДРЕСА_6 , комплекс нежитлових будівель (літ. «А-1» площею 128,1 кв. м, літ. «Б» площею 44,4 кв. м, літ. «В» площею 174,3 кв. м, літ. «Г» площею 1 253 кв. м, літ. «Д» площею 1 040,3 кв. м, літ. «Ж» площею 19,4 кв. м) на АДРЕСА_7 із чужого незаконного володіння ОСОБА_9 (особи, якій ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва» відчужило спірне майнона підставі чотирьох договорів купівлі-продажу від 16 листопада 2016 року) у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (том 2 а. с. 141-145, джерело посилання у Єдиному державному реєстрі судових рішень: https://reestr.court.gov.ua/Review/84449380).

З огляду на викладене, аргументи касаційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції безпосередньо стосується прав, інтересів та обов`язків ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва», так як цим судом забезпечено позов шляхом накладення арешту та заборони вчинення певних дій щодо майна, яке належить товариству, є неспроможними, оскільки на підставі судового рішення (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 621/1905/16-ц) спірні об`єкти нерухомості були витребувані у спільну сумісну власність колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а правочин щодо передання ОСОБА_5 без згоди дружини (відповідача у цій справі) цього майна до статутного капіталу ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва» - визнано недійсним.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що, закриваючи апеляційне провадження у справі, суд порушив норми процесуального права.

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності оскаржуваного судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються дотримання апеляційним судом норм процесуального права під час вирішення питання про закриття апеляційне провадження у справі, у зв`язку з чим не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності перевірки правильності ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, яка в апеляційному порядку по суті не переглядалася.

Разом із цим Верховний Суд зауважує, що оскільки у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, і не здійснював розгляд апеляційної скарги по суті, то в силу вимог частини другої статті 362 ЦПК України цей суд мав прийняти судове рішення про таке закриття у формі ухвали, а не постанови.

Однак з урахуванням обставин цієї справи Верховний Суд вважає, що це порушення в даному випадку не є істотним, оскільки, закриваючи апеляційне провадження у справі,апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість перегляду ухвали суду першої інстанції по суті з огляду на те, що цим судовим рішенням не вирішувалося питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника. Отже, цей суд ухвалив судове рішення, яким правильно завершив апеляційне провадження.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків-Москва» залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко