Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. Справа153/650/23

Провадження2/153/168/23-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Швеця Р.В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т.Ю.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жукова В.П.

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ЛевицькоїКорчун В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямполі Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_3 , діючий в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: виконавчий комітет Ямпільської міської ради, про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування. У своїй позовній заяві представник позивача просив: визнати спільним майном подружжя, 93,3 квадратних метри об`єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя за кожним, по 1/2 частці майна, в розмірі 46,65 кв.м. в об`єкті житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 ; скасувати рішення №42869244, видане 09.09.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ямпільської міської ради, про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 , на об`єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір дарування від 05.11.2018 об`єкта житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , засвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Катруком Миколою Володимировичем, судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 4946,2 гривень та 15000 гривень витрат на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.

26.09.2023 за вх.5765 представник позивача Жуков Володимир Петрович, діючий в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою до ОСОБА_2 про зміну предмету позову, в якій просив: визнати спільним майном подружжя, 93,3 квадратних метри об`єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя за кожним, по 1/2 частці майна, право власності на 46,65 кв.м. в об`єкті житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 ; витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 46,65 кв.м. житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 . Також просив первісного відповідача ОСОБА_4 , замінити належним відповідачем ОСОБА_2 . Свої вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 починаючи з 26.03.1975 року по 27.12.2019 року, а саме: до його смерті. Під час шлюбу ОСОБА_5 був подарований будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , площею 40.0 кв.м. За час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , вказаний будинок був суттєво поліпшений, були здійснені добудови, ремонти. Через скрутний матеріальний стан сім`ї, позивач була вимушена виїхати на заробітки до Італії. 06.09.2018 без відома позивача державним реєстратором прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ямпільської міської ради було проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 133,3 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_5 помер. Після його смерті позивачу стало відомо, що 05.11.2018 відповідно до договору дарування житлового будинку ОСОБА_5 подарував будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , яка в свою чергу, цього ж дня подарувала вказаний будинок ОСОБА_4 . В подальшому, ОСОБА_4 20.06.2020 продав зазначений будинок ОСОБА_2 . Таким чином, права позивача були порушені. Представник позивача вказав, що покійний чоловік позивача, починаючи з 14.05.2007, був визнаний інвалідом другої групи безтерміново із забороною важкої фізичної праці. Саме із цих причин позивач була вимушена виїхати за межі України на заробітки, і саме за кошти, які вона надсилала, здійснювались капітальні будівельні та ремонтні роботи, що призвели до покращення якісних характеристик будинку, а саме: збільшення загальної та житлової площі, їх поліпшення.

Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 09.10.2023 прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жукова В.П. про зміну предмету позову. Замінено по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: виконавчий комітет Ямпільської міської ради, про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання недійсним державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування первісного відповідача ОСОБА_4 , належним відповідачем ОСОБА_2 . Виключено зі складу учасників справи третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Ямпільської міської ради.

24.10.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Левицької-Корчун В.І., надійшов відзив, вх.№6317, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги не визнають в повному обсязі. Вважають, що перша вимога позивача про визнання спільним майном подружжя будинку АДРЕСА_1 та визнання за останньою в порядку поділу майна подружжя за кожним по 1/2 частці майна не стосується ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі, оскільки останній не є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 (чоловіка позивача), а є лише покупцем (добросовісним набувачем) будинку. А пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Крім цього, позивач, мотивуючи свій позов, зазначила, що на час смерті власника спірного будинку ОСОБА_5 , остання перебувала з ним у шлюбі, що на її погляд, дає їй право висувати вимогу про визнання майна спільною сумісною власністю та претендувати на частку цього майна. В матеріалах справи є копія заповіту, складеного ОСОБА_5 28.08.2018, відповідно до якого ОСОБА_5 заповідає своїй доньці ОСОБА_6 все своє майно, що належить йому та буде належати останньому на день його смерті. ОСОБА_6 є донькою позивача ОСОБА_1 , та після смерті ОСОБА_5 набула у власність все належне йому на час смерті майно. Фактично правовідносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 мають характер спадкових. Доказів визнання недійсним в судовому порядку зазначеного заповіту матеріали справи не містять. Вимоги позивача про визнання майна спільною сумісною власністю та в порядку поділу майна подружжя, визнання за кожним по 1/12 частці майна права власності на 46,65 кв.м. в об`єкті житлової нерухомості, в тому числі і за померлим, є юридично некоректними, а відтак, такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до позиції Верховного Суду визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Позовні вимоги позивача щодо визнання майна спільною сумісною власністю є неправомірними та безпідставними. Власником спірного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , був чоловік позивача ОСОБА_5 , який набув вказаний будинок у приватну власність на підставі договору дарування від 19.07.2000 і площа будинку становила 40 кв.м. Станом на 06.09.2018, на час здійснення за ОСОБА_5 державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, загальна площа будинку становила 133,3 кв.м., з яких 80,4 кв.м. є житловою площею. Позивачем до матеріалів справи не додано жодного належного, достовірного та достатнього доказу на підтвердження того, що нею перераховувались кошти, були придбані матеріали та що вона особисто брала участь у будівництві, поліпшенні спірного будинку та збільшенні його вартості. Сам факт перебування осіб у шлюбі в період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Вимога позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до матеріалів справи спірний будинок ОСОБА_5 , як власником, 05.11.2018 був подарований його доньці ОСОБА_6 , яка на підставі договору дарування відчужила цей будинок ОСОБА_4 . Набуття у власність відповідачем ОСОБА_2 цього будинку відбулось на підставі договору купівлі-продажу 26.06.2020, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 тобто, відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем майна, придбаного за оплатним договором, за відсутності будь-яких обтяжень і у належний спосіб, на підставі правомірного правочину набув у законне володіння об`єкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 . Просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

14.11.2023, за вх.№6736, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жуков В.П., надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що предметом позову є визнання об`єкту нерухомості частини будинку за АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності, позивачем є ОСОБА_1 , яка є живою людиною і незаконне відчуження будинку, у якому є її частка, є порушенням її прав. Як зазначалось раніше у заявах по суті справи, під час шлюбу ОСОБА_5 був подарований будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування від 19.07.2000 ОСОБА_5 став власником житлового будинку жилою площею 40.0 кв.м. На час вчинення дарування ОСОБА_5 не працював, перебував на обліку в Центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю. В подальшому в період з 04.09.2002 по 30.07.2003 ОСОБА_5 працював в КП «Ямпількомунсервіс» на посадах: слюсар сантехнік, вантажник нечистот вручну. В подальшому з 21.12.2004 ОСОБА_7 перебував на пенсії із встановленням 2-ї групи інвалідності та важко хворів. Саме через важкі сімейні обставини позивач була вимушена виїхати на заробітки за кордон. ОСОБА_5 , маючи невеликі заробітки, а надалі пенсійні виплати, а також через стан здоров`я ніяким чином не міг ні профінансувати, ні особисто добудувати будинок АДРЕСА_1 . Істотне збільшення вказаного будинку відбулось за рахунок коштів, які заробляла позивач за кордоном і які вона привозила під час поїздок додому. Значна коштів також йшла на лікування покійного чоловіка. Саме тому є підстави для застосування правил збільшення вартості майна, передбачених статтею ст.62 СК. Крім цього, чинне законодавство не забороняє одному із подружжя визнавати об`єктом спільної сумісної власності нерухомість у разі смерті іншого із подружжя. Таким чином права позивача щодо права власності на частину будинковолодіння було порушено. Відповідно до чинного законодавства, зокрема ст.ст.387, 388 ЦК України, є обґрунтованою вимога про витребування майна у відповідача ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Жуков В.П., змінені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Левицька-Корчун В.І. заперечувала щодо позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні.

Судом встановлені такі фактичні обставини.

Із копії свідоцтва про шлюбу, серія НОМЕР_1 , виданого повторно 13.12.2023 Ямпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, встановлено, що 26.03.1975 ОСОБА_5 зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 (а.с.12).

Із копії договору дарування житлового будинку, серія АВМ №753028, встановлено, що 19.07.2000 ОСОБА_8 подарувала жилий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 (а.с.13).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, №183564660 від 04.10.2019, встановлено, що 06.09.2018 за ОСОБА_5 на підставі договору дарування серія та номер 3859, виданого 19.07.2000 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 133,3 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 . 05.11.2018 зареєстровано припинення права власності на вказаний житловий будинок. (а.с.14-17).

Із копії ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 16.01.2020, справа №153/1545/19, встановлено, що скасовано заходи забезпечення позову щодо заборони вчинення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням або передачею прав на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0149, площею 0,0712, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 256), власником якої є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборони вчинення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням передачею прав на житловий будинок, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 256), власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вжиті відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1545/19 від 18 жовтня 2019 року. Скасовано зустрічне забезпечення позову, відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1545/19 від 23 грудня 2019 року, щодо сплати грошових коштів на депозитний рахунок Ямпільського районного суду Вінницької області в сумі 20000 гривень (а.с.18-19).

Із копії постанови Вінницького апеляційного суду від 28.07.2021 встановлено, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито (а.с.20-22).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, №314037996 від 02.11.2022, встановлено, що право власності на житловий будинок, загальною площею 133,3 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 687, виданого 26.06.2020 приватним нотаріусом Мойсеєнко Г.Л. Відомості про заборону відчуження об`єктів нерухомого майна та реєстрацію іпотеки відсутні (а.с.24-25).

Із копії повідомлення приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області, №101/02-14 від 27.08.2021 встановлено, що 03.02.2020 заведено спадкову справу №26/2020 щодо майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою на прийняття спадщини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 сина спадкодавця. 05.02.2020 надійшла заява про відмову від прийняття спадщини від дочки померлого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь сина померлого ОСОБА_9 13.05.2020 надійшла заява на прийняття спадщини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 матері померлого. 15.05.2020 надійшла заява ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 03.06.2020 надійшла заява про прийняття спадщини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дочки спадкодавця. 25.06.2020 надійшла заява про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дружини померлого, на користь сина спадкодавця ОСОБА_9 (а.с.29).

Із висновку про вартість, вих.№20 від 16.05.2023, наданого ТОВ «Подільський експертний центр» встановлено, що орієнтовна вартість 1 кв.м. житлового будинку літ. «А,а6», з прибудовою та мансардою, загальною площею 133,3 кв.м., житловою площею 80,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи місце розташування, задовільний фізичний стан та мету оцінки, складає 6000 (шість тисяч) гривень (а.с.69).

Із копії трудової книжки, заповненої 18.12.1970 на ім`я ОСОБА_5 , 1948 року народження, встановлено, що в період з 04.09.2002 по 30.07.2003 ОСОБА_5 працював в КП «Ямпількомунсервіс» на посадах: слюсар сантехнік, вантажник нечистот вручну (а.с.120-122).

Із копії посвідчення № НОМЕР_2 від 08.02.2005, встановлено, що ОСОБА_5 призначено пенсію по ІІ групі інвалідності (а.с.123).

Із копії довідки до акта огляду МСЕК від 14.05.2007 встановлено, що ОСОБА_5 , 1948 року народження, встановлена друга група інвалідності безтерміново і йому протипоказана важка фізична праця (а.с.124).

Із копій виписок із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого, копії протоколу операції, копії лікарських рекомендацій встановлено, що ОСОБА_5 хворів (а.с.125-128).

Із копії договору дарування житлового будинку від 05.11.2018 встановлено, що ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (а.с.150, 154).

Із копії договору дарування житлового будинку від 19.07.2000 встановлено, що ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (а.с.151).

Із повідомлення державного нотаріального архіву Вінницької області, №1593/01-18 від 17.08.2023 встановлено, що в справі №01-30 том №7» Документи (запити, вимоги, заяви, витяги, інформаційні довідки, тощо) щодо надання інформації за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яка розпочата 11 жовтня 2018 року та закінчена 09 листопада 2018 року, відсутні документи, на підставі яких 05.11.2018 приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Катруком М.В. була проведена реєстрація переходу права власності повне відчуження ОСОБА_5 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.153).

Із копії заповіту, складеного 28.08.2018 встановлено, що ОСОБА_5 зробив розпорядження, в якому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів доньці ОСОБА_6 (а.с.166).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №347931684 від 25.09.2023 встановлено, що власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 133,3 кв.м. є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 687, від 26.06.2020 (а.с.198-200).

Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

За змістом ст.15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнаня спільним майном подружжя, 93,3 квадратних метри об`єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя за кожним, по 1/2 частці майна, право власності на 46,65 кв.м. в об`єкті житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , суд виходить з того, що згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивуючи вказані позовні вимоги, представник позивача зазначив, що позивач ОСОБА_1 на час смерті власника спірного будинку ОСОБА_5 , перебувала з ним у шлюбі, що дає їй право на вимогу про визнання спільною сумісною власністю та претендувати на частку цього майна.

Відповідно п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 набув право власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 19.07.2000, тобто він був особистою приватною власністю ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач стверджує про спільну участь (матеріальну) з відповідачем у здійсненні реконструкції спірного житлового будинку, та вказує на те, що спірне майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок її особистих грошових затрат, а саме: коштів, які вона заробила перебуваючи за кордоном в Республіці Італія.

Суд зазначає, що зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав іне можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебуванняу шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто, вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Саме така позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц (провадження №14-114цс20), у Постанові КЦС ВС від 27.07.2023 року у справі № 295/6506/16-ц (провадження № 61-5419 св 23), у постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року, справа № 334/7560/20 (провадження № 61-2804св23).

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність (постанова Верховного Суду від 28 березня 2023 року, справа №346/2857/21, провадження №61-9952св22).

Водночас, дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що не приймає доводи позивача щодо участі коштами та трудовою діяльністю під час реконструкції спірного житлового будинку до уваги, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження цих обставин.

Зокрема, позивачем не надано будь-яких квитанцій про придбання будівельних матеріалів, договорів з підрядниками, актів здачі-прийняття виконаних робіт, тощо. Самі лише посилання на певні обставини без доведеності їх доказами не можуть бути підставою для встановлення судом таких обставин.

Сам факт перебування позивача у шлюбі із ОСОБА_5 , який був визнаний починаючи з 14.05.2007 року інвалідом другої групи не є достатньою підставою для визнання спірного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя.

Посилання представника позивача про те, що позивач під час шлюбу перебувала за кордоном і саме за кошти, які вона надсилала, здійснювались капітальні будівельні та ремонтні роботи, що призвели до покращення якісних характеристик, а саме: збільшення загальної та житлової площі будинку, який перебував в особистій приватній власності ОСОБА_5 , суд оцінює критично, оскільки на доведення таких обставин представником позивача не було надано жодного доказу.

Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення реконструкції, ремонту спірного об`єкта нерухомого майна, яке належало на праві особистої приватної власності ОСОБА_5 , за рахунок спільних сумісних коштів як подружжя, їх сумісної трудової діяльності, у тому числі позивачем не доведено її участь у реконструкції спірного житлового будинку та істотному збільшенні його вартості, який зроблений нею внесок та чи є він значним в такому розумінні, що б визначав можливість визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні ч.1 ст.62 СК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання спільним майном подружжя, 93,3 квадратних метри об`єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з чим в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

При цьому, відмова в задоволенні первісної вимоги визначає відсутність підстав для задоволення інших вимог щодо визнання за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя за кожним, по 1/2 частці майна, право власності на 46,65 кв.м. в об`єкті житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 та витребування частки вказаного майна від відповідача ОСОБА_2 , які є похідними від первісної вимоги, адже відчуження спірного житлового будинку ОСОБА_5 було правомірним та не вимагало згоди ОСОБА_1 , яка не є його співвласником.

Витребування у відповідача ОСОБА_2 46,65 кв.м. житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , призведе до порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод, яка гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність та становитиме непропорційне втручання у право на мирне володіння майном, тому, враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги в цій частині позову також є необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України та з огляду на ухвалення рішення на користь відповідача, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 13 березня 2024 року.

Суддя Р.В. Швець