Справа № 638/5439/16-ц
Провадження № 2/638/1257/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Бикової Д.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович про визнання заповітів недійсними,-

встановив:

22.06.2023 року в провадження судді Дзержинського районного суду м.Харкова розподілено цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович про визнання заповітів недійсними на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 15.06.2023 року, якою скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.04.2023 року про закриття провадження.

21.07.2023 року через канцелярію суду представником позивач подано клопотання про витребування у приватного нотаріуса оригіналу заповіту від 24.03.2015 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримала клопотання та просила його задовольнити, зазначивши, що експерт не надав оцінку вказаному заповіту, оскільки його не було надано через технічну помилку, представник відповідача заперечував у задоволенні клопотання, оскільки, клопотання подано з пропуском процесуальних строків, не доведено, що позивач є родичкою померлої.

Суд, вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, оглянувши матеріали справи та клопотання, прийшов до наступного висновку.

01.04.2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович, про визнання заповітів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_8 , якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Зазначала, що вона є єдиною спадкоємицею третьої черги за законом. Її тітка ОСОБА_8 проживала одна, у шлюбі не перебувала, дітей не мала. З 1999 року психічний стан здоров`я її тітки ОСОБА_8 погіршився. Вона стала плутатися в подіях, не впізнавати людей, з якими була знайома багато років, стала підозрілою, їй здавалося, що за нею слідкують, намагаються отруїти або вбити. Зі слів ОСОБА_8 вона спілкувалась з ОСОБА_4 , який ніби то працював у прокуратурі. 07 вересня 2012 року ОСОБА_8 склала заповіт на користь ОСОБА_4 , яким заповіла йому належну їй на праві власності квартиру. 15 серпня 2014 року ОСОБА_8 склала заповіт на користь ОСОБА_4 та на користь свого сусіда ОСОБА_9 , яким заповіла свою квартиру обом у рівних частках. 24 березня 2015 року її тітка склала новий заповіт на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким заповіла належну їй квартиру в рівних частках. 09 жовтня 2015 року склала ще один заповіт на користь ОСОБА_5 . Усі зазначені заповіти посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі- ХМНО) Ємцем І.О. Поведінка ОСОБА_8 на час складання заповітів не була нормальною, про що свідчать її заяви та скарги, зміст яких дає підстави вважати, що на час укладення заповітів вона знаходилася у стані, коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними і передбачати наслідки своїх дій, а її волевиявлення не відповідало внутрішній волі.

Ураховуючи викладене, просила визнати недійсними заповіти ОСОБА_8 щодо квартири АДРЕСА_1 :

- від 07 вересня 2012 року на користь ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І. О. за № 2011;

-від 15 серпня 2014 року на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О. за № 2857;

-від 24 березня 2014 року, з урахуванням уточнень від 24.03.2015, на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І. О. за № 676;

-від 09 жовтня 2015 року на користь ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І. О. за № 3983.

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року скасовані, справу № 638/5439/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередній інстанцій, суд касаційної інстанції зазначив, що суди не перевірили та не встановили чи є позивач спадкоємцем, який прийняв спадщину ОСОБА_8 , тобто існування самого суб`єктивного цивільного права позивача, що підлягає захисту. За таких обставин вирішення судами позовних вимог ОСОБА_3 по суті спору є передчасним.

В матеріалах справи наявна копія заповіту від 24.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., зареєстрованого в реєстрі за №676. Згідно зазначеного заповіту ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по частки квартири АДРЕСА_2 .

09.02.2017 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів, зокрема, оригіналу заповіту від 24.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., р. №676 та ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.02.2017 року клопотання про витребування доказів задоволено.

Також, на виконання ухвали суду про призначення судово-почеркознавчої експертизи, представником позивача 16.04.2019 року заявлено клопотання про витребування оригіналу вищезазначеного заповіту, яке задоволено ухвалою суду від 16.04.2019 року.

Згідно копії поштового повідомлення приватний нотаріус отримав копію ухвали суду 03.05.2019 року.

29.05.2019 року надійшло повідомлення від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., що останній 24.03.2014 року за реєстровим №676 заповіт від імені ОСОБА_8 не посвідчував.

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи №4341 питання щодо виконання ОСОБА_8 під впливом природних або штучних збиваючих факторів у заповіті від 24.03.2014 року не вирішувалось, оскільки не надано оригіналу досліджуваного документу.

Таким чином, судом встановлено, що через технічну помилку, а саме не вірно зазначений рік складання заповіту у клопотання про витребування доказів та в ухвалах суду про витребування доказів, оригінал заповіту від 24.03.2015 року не був наданий експерту на дослідження.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно п.2 ч.2 ст. 84 ЦПК України, у клопотання повинно бути зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати.

Відповідно п.4 ч.4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі «Walchli v. France», заява № 35787/03, рішення від 26.07.2007, зазначено, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Формалізм це, здебільшого, позитивне оціночне поняття, яке означає обов`язок всіх суб`єктів (суд, учасники судового процесу, суб`єкт владних повноважень) дотримуватися процедур, визначених законодавством, нехтування якими призводить до суттєвих негативних наслідків

Надмірний формалізм це, здебільшого, негативне оціночне поняття, яке означає безумовну вимогу дотримуватися процедур, визначених законодавством, у ситуації, за якої негативні наслідки поступаються принципу розумності (доцільності, раціональності).

Надмірна гнучкість це, здебільшого, негативне оціночне поняття, яке означає нехтування процедурою, визначеною законодавством, у ситуації, за якої негативні наслідки недотримання такої процедури переважають принцип розумності (доцільності, раціональності).

Верховний Суд неодноразово виснував, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку, представник позивача в строки визначені ЦПК України зверталась до суду з клопотанням про витребування оригіналу заповіту, проте через технічну помилку у клопотанні та ухвалі суду, ухвала суду залишилася не виконаною.

Таким чином, зазначене є очевидної технічною формальною помилкою, а відтак беручи до уваги предмет спору, заявлені вимоги і наявні у матеріалах справи докази, а також враховуючи, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, постанову Верховного Суду від 08.09.2021 року, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, практику Європейського суду з прав людини, яка зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року), суд приходить до висновку про задоволення клопотання про витребування доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13, 84, ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання представника позивача по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович про визнання заповітів недійсними про витребування доказів задовольнити.

Витребувати у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О.:

Оригінал заповіту ОСОБА_8 від 24.03.2015 року, на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , по частини квартири АДРЕСА_2 , кожному, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., р.№676.

Витребувані докази направити на адресу Дзержинського районного суду м.Харкова в п`ятиденний термін з дня отримання копії ухвали суду.

Роз`яснити що відповідно до ст. 84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 12.03.2024 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин