Справа № 192/1276/23
Провадження № 2/192/73/24
08 березня 2024 року
Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Ковальчук Н.В.,
секретаря судового засідання Фєтісової Ю.О.,
представника позивача адвоката Мулька А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоному Солонянського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Анна» про відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути на свою користь з Фермерського господарство «Анна» моральну шкоду в розмірі 180000,00 грн.
Позивач вважає, що відповідач має компенсувати понесену нею моральну шкоду. У даному випадку є всі підстави цивільно-правової відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв?язок між протиправною поведінкою та шкодою. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення.
При встановленні факту моральної шкоди суд керується критеріями загальнолюдських цінностей, на чому неодноразово наголошував у власних рішеннях ЄСПЛ.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідач відзиву на позов не подав, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини його неявки у судове засідання суд не повідомив. Поштове відправлення із судовою повісткою про виклик у судове засідання, Укрпошта повернула до суду з відміткою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою». Судова повістка була направлені відповідачу за його місцезнаходженням, що зареєстроване у встановленому законом порядку, іншої адреси він суду не повідомив.
Суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, з огляду на правила, встановлені статтею 128 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце підготовчого засідання.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, за змістом його пояснень, коли позивач у 2020 році дізналась про незаконну реєстрацію договору ордени, вона пережила нервовий зрив, змушена була звертатись за захистом своїх прав до поліції та суду, такою реєстраціє було порушено її право власності на земельну ділянку.
Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд встановив такі обставини.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, у справі, що розглядається, суд дійшов таких висновків.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі 216/3521/16-ц вказано, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Враховуючи порушення прав ОСОБА_1 як власника земельної ділянки державною реєстрацією у 2016 році оренди цієї земельної ділянки, тоді як договір оренди земельної ділянки було розірвано ще у 2011 році, очевидним є заподіяння їй душевних хвилювань, спричинених в тому числі і необхідністю звертатись за захистом своїх прав до поліції та суду, що безумовно спричиняє додаткові переживання та порушує звичайний спосіб життя позивача.
Разом з тим, у ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що позбавивши її єдиної цінності у вигляді паю, відповідач відібрав основний прибуток.
Суд у рішенні від 29.10.2021 у справі № 192/456/21 вказав на те, що будь-яких доказів на підтвердження посилань позивача щодо захоплення земельної ділянки та її використання третіми особами суду не надано (а.с. 23- 24).
У справі, що розглядається, позивач також не надав доказів, що земельна вибула з її володіння та користування, а також, що її доходи змінились у зв`язку державною реєстрацією у 2016 році права оренди цієї земельної ділянки.
Суд вважає, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач, не є виваженим, справедливим та співмірним з глибиною душевних страждань позивача, а також доказами, наявними у матеріалах справи.
На думку суду, достатнім, співмірним та розумним, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, є відшкодуванням моральної шкоди позивачу у розмірі 3000 грн.
Таким чином, зважаючи на викладені обставини, суд позовні вимоги задовольняє частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позивач була звільнена судом від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 18 грн 25 коп.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 76 - 81, 83, 95, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Фермерського господарства «Анна» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із Фермерського господарства «Анна» на користь держави судовий збір у розмірі 18 (вісімнадцять) грн 25 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складене 13 березня 2024 року.
Інформація про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Суддя Н.В. Ковальчук