Справа № 167/1109/23 Головуючий у 1 інстанції: Шептицька Н. В.
Провадження № 22-ц/802/297/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Власюк О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Мартиненко (Буждиганчук) Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 16 січня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року позивач звернувся в суд з позовом до АТ «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню мотивуючи його такими обставинами.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва А. В. Овсієнко винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 66514343 від 13.08.2021 на підставі виконавчого напису № 7900, виданого 30.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Є.Ю. Мартиненко (Буждиганчук).

Позивач стверджує, що жодних документів та повідомлень від АТ «Банк Форвард» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Є.Ю. Мартиненко (Буждиганчук) не отримувала і про наявність відкритого виконавчого провадження на підставі оскаржуваного виконавчого напису їй стало відомо лише після блокування всіх її банківських рахунків та накладення арешту на кошти.

Вважає оспорюваний виконавчий напис незаконним, необгрунтованим, оскільки він вчинений з порушенням вимог статтей 87-91 Закону України « Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 16 січня 2024 року позов задоволено.

Постановлено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 липня 2021 року № 7900, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко ( Буждиганчук) Євдокією Юріївною, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства « Банк Форвард» коштів в сумі 19 384 гривні 99 копійок, що виникла внаслідок невиконання боржником умов кредитного договору № 95245797 від 13.02.2012 в межах виконавчого провадження № 66514343, що здійснюється Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяною Леонідівною.

Стягнути з АТ « Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 1 500 гривень, понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з АТ « Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 536 гривень 80 копійок, понесених витрат при сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 1 073 гривень 60 копійок, понесених витрат при сплаті судового збору при поданні позовної заяви в Рожищенський районний суд Волинської області.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Банк Форвард» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Позивачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 13.03.2024, тобто, дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного законодавства, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Згідно з виконавчим написом від 30.07.2021, зареєстрованим у реєстрі № 7900, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Є.Ю. Мартиненко (Буждиганчук), на підставі статей 87-91 Закону України « Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 ( далі - Перелік), звернуто стягнення з ОСОБА_1 за Кредитним договором № 95245797 від 13.02.2012, укладеного нею з ПАТ «БАНК РУССКИЙ СТАНДАРТ», правонаступником якого є АТ « Банк Форвард». Заборгованість за даним кредитним договором стягується за період з 03.11.2019 по 03.12.2019 включно в розмірі 19 384,99 грн (а.с. 35).

Постановою про відкриття виконавчого провадження № 66514343 від 13.08.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва А.В. Овсієнко відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 7900 від 30.07.2021 року (а.с. 13-14).

Згідно з постановою про арешт коштів боржника виконавчого провадження № 66514343 від 13.08.2021, постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с. 15-16).

Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.07.2023 у ВП №66514343, звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 (а.с. 17-18).

Згідно з інформацією про виконавче провадження №66514343, відкрите на підставі виконавчого напису №7900 від 30.07.2021, передано ВП на виконання до підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю «Дмитрук-Фудз», у зв`язку з відомостями наданими ПФУ і ДФС щодо отримання боржником ОСОБА_1 доходів від ОСОБА_3 (а.с. 19-24).

За загальним правилом ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 30.07.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису): «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

З матеріалів справи вбачається, що між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, укладено шляхом підписання ОСОБА_1 заяви, що нотаріально не була посвідчена, тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18),від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19),від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21),від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/4793/20 (провадження № 61-5910св21).

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи та при вчиненні виконавчого напису нотаріусом відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 перевірено подачу AT «Банк Форвард» на обґрунтування вимог повного пакету документів, оскільки апелянт у цьому випадку не розмежовує правове регулювання щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами та стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції доводи апелянта про безспірність стягнення та що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, і не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. За встановлених судом обставин справи, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тому не дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні виконавчого напису від 30.07.2021 нотаріусу були надані документи, передбачені пунктом 1-1 Розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Посилання апелянта, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зі справи № 826/20084/14 не впливає на чинність правових норм, що підлягають застосуванню при вирішенні цього судового спору, суперечить судовій практиці Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, які згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до суб`єктивного тлумачення вимог закону та не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову, які зроблені на підставі правильного застосування норм матеріального права, виходячи із встановлених судом обставин справи з урахуванням правових висновків Верховного Суду.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін відповідно до статті 375 ЦПУ України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем за надання правничої допомоги, зазщапнчивши у тексті відзиву, що попереднійорієнтований розрахунок уми судових витрат становить 5000 гривень за послуги адвоката за представництво в суді.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У договорі про надання правової допомоги від 03.10.2023 року визначено вартість послуг за надання парвової допомоги у розмірі 6500 гривень, які згідно з детальним описом робіт від 04.10.2023 охоплювали послуги при розгляді справи судом першої інстанції.

Позивачем та його представником не подано доказів про визначену сторонами вартість правової допомоги в апеляційному суді, акту прийому-передачі робіт, детального опису робіт, виконаних адвокатом в суді апеляційної інстанції, останній не з"явився в судове засідання до суду апеляцйної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем та його представником не доведено розміру витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, тому підстави для стягнення таких витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 16 січня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді