Справа № 643/3775/21
Провадження № 2/643/547/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Риндіч О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житлом ,яке належить на праві приватної власності ,-

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та з урахуванням уточнення позовних вимог просять визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме :

- виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в спільне користування кімнату № 2 площею 16,2 кв.м та кімнату № 3 площею 14,8 кв.м. ;

- ОСОБА_3 залишити у користуванні кімнату № НОМЕР_1 площею 13,1 кв. м в зазначеній квартирі з правом користування житлом дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_1 . 16 листопада 2021 року ОСОБА_1 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, прийняла спадщину після померлої матері у вигляді частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав власності 16.11.2021р. зроблений запис № 45062716. Отже, на даний час на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 належить частка зазначеної квартири.

Згідно свідоцтву про право власності на житло від 26 січня 2007р. (реєстр. номер НОМЕР_2 ), виданому Харківською міською радою, а також свідоцтву про право на спадщину за законом від 16.11.2021р. після смерті матері ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , належить частка 3-кімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 . Позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 в зазначеній квартирі належить по частки житла на підставі того ж свідоцтва про право власності на житло від 26.01.2007р.

Факт належності позивачам права власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номери записів: 32665318, 33042094 від 01.03.2021р., 45062716 від 16.11.2021р.).

На даний час в квартирі зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат: згідно технічного плану кімната № 2 розміром 16,2 кв.м, кімната № 3 14,8 кв.м, кімната № 4 13,1 кв.м.

Впродовж тривалого часу з вини відповідача між сторонами , власниками житла, виникають питання щодо утримання квартири та користування нею, в тому числі, сторонніми особами.

З урахуванням відносин, що склалися, а також з урахуванням порядку сформованого порядку користування житлом, позивачі неодноразово пропонували відповідачу вирішити питання поділу квартири таким чином, щоб кожен мав персональну відповідальність за свою частку житла. Проте ОСОБА_3 кожного разу ігнорувала прохання позивачів , у зв`язку з чим наявні проблеми досі не вирішені, а борги за квартиру складають вже більше 100 000 грн.

На даний час склався такий порядок користування спірним приміщенням:

Позивач , ОСОБА_1 , з моменту вселення в квартиру зайняла кімнату АДРЕСА_3 розміром 16,2 кв.м. Разом з нею мешкає її донька - ОСОБА_2 . Мати позивачки ОСОБА_6 займала кімнату № НОМЕР_3 площею 14,8 кв.м. Відповідач ОСОБА_3 з двома дітьми займає кімнату № НОМЕР_1 площею 13,1 кв.м.

З урахуванням того, що позивачам , як родині, належить часток спірного житла, вони мають намір користуватися двома кімнатами площею 16,2 кв.м і 14,8 кв.м.

Кожен з співвласників спірного житла на даний час має право на 14,7 кв.м жилої площі (44,1 : 3 = 14,7кв.м). Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одна сім`я і вони бажають проживати разом, їм має належати 29,4 кв.м. Позивачі просять виділити їм дві кімнати: № 2 і № 3 загальною площею 31 кв.м, що більше їх частки на 1,6 кв.м, але це не є суттєвим за умови належності їм більшої частки квартири і небажання відповідача приймати участь в утриманні житла.

Відповідачу ОСОБА_3 передається у користування кімната № НОМЕР_1 площею 13,1 кв.м, яку вона з дітьми за спільною домовленістю займає впродовж тривалого часу, що менше її долі на 1,6 кв.м, але такий варіант буде законним та справедливим за наступних підстав.

Як було зазначено вище, відповідач ОСОБА_3 самоусунулася від сплати комунальних послуг в той час, коли позивачі намагаються вносити платежі за квартиру, свідченням чого є відповідні квитанції, які додаються до позову.

Крім того, своєю поведінкою відповідач створює для позивачів нестерпні умови для спільного проживання, адже без їх згоди поселила в квартирі співмешканця ОСОБА_8 , який постійно влаштовує скандали, сварки та бійки, через що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 змушені тимчасово жити за іншою адресою. На даний час я, ОСОБА_1 , проживають в кв. АДРЕСА_4 , підтвердженням чого є договір оренди житла від 27 липня 2018р.

Неодноразово ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зверталися до поліції Московського району м.Харкова із скаргами на неправомірну поведінку ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , які не пускали нас в квартиру, виламували двері в нашу кімнату, наносили ОСОБА_1 , побої.

Так, останнього разу , ОСОБА_1 , змушена була звертатися за допомогою до поліції Московського району м.Харкова 06.02.2021р., що підтверджується довідкою № 43 а.з/119 07/01. Того дня ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вчинили бійку, хапаючи за волосся і виштовхуючи її за двері моєї квартири.

Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 39-с/21 п/п від 08.02.2021р. , ОСОБА_1 , нанесені телесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27.01.2020 р. були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , і він був виселений в примусовому порядку з квартири. Тим не менш, відповідач знов дозволила йому проживати на житловій площі, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , змушені жити в чужому житлі .

В липні 2021 року відповідач разом із співмешканцем у відсутність позивачів вибили двері в кімнату площею 14,8 кв.м, де проживала ОСОБА_6 , викинули її речі і без їх ї згоди зараз займає дві кімнати. Позивачі зазначають, що між співвласникам виник спір з приводу користування квартирою, і тому вони звернулись до суду з цим позовом та просять встановити порядок користування квартирою між співвласниками.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Файзулаєва М.Х. позов підтримали та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала.

Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 2007 року (реєстр. номер НОМЕР_2 ), виданому Харківською міською радою, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2021р. після смерті матері ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , належить частка 3-кімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 . Позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 в зазначеній квартирі належить по частки житла на підставі того ж свідоцтва про право власності на житло від 26.01.2007 року.

Факт належності позивачам права власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номери записів: 32665318, 33042094 від 01.03.2021р., 45062716 від 16.11.2021р.).

На даний час в квартирі зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно довідки Реєстру територіальної громади по м. Харкову від 01.03.2021 року.

Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат: згідно технічного плану кімната № 2 розміром 16,2 кв.м, кімната № 3 14,8 кв.м, кімната № 4 13,1 кв.м.

Впродовж тривалого часу з вини відповідача між власниками житла, виникають питання щодо утримання квартири та користування нею, в тому числі, сторонніми особами.

На даний час склався такий порядок користування спірним приміщенням:

ОСОБА_1 , з моменту вселення в квартиру зайняла кімнату АДРЕСА_3 розміром 16,2 кв.м. Разом з нею мешкає її донька ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 з двома дітьми займає кімнату № НОМЕР_1 площею 13,1 кв.м.

Як зазначає позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 самоусунулася від сплати комунальних послуг, крім того, своєю поведінкою відповідач створює для нас нестерпні умови для спільного проживання, адже без їх згоди поселила в квартирі співмешканця ОСОБА_8 , який постійно влаштовує скандали, сварки та бійки, через що позивачі змушені тимчасово жити за іншою адресою. Неодноразово позивачі зверталися до поліції із скаргами на неправомірну поведінку ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , які не пускали в квартиру, виламували двері в кімнату, наносили ОСОБА_1 , побої.

ОСОБА_1 , змушена була звертатися за допомогою до поліції , що підтверджується довідкою № 43 а.з/119 07/01. Того дня ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вчинили бійку, хапаючи за волосся і виштовхуючи її за двері квартири.

Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 39-с/21 п/п від 08.02.2021р. мені, ОСОБА_1 , нанесені телесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27.01.2020 р. були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , і він був виселений в примусовому порядку зі спірної квартири.

Тим не менш, відповідач знов дозволила йому проживати на житловій площі, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , змушені жити в чужому житлі.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В силу ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається із матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли з приводу користування майном, що перебуває в спільній власності.

Суд враховує, що відповідно до ст. ст. 47, 48 Житлового кодексу УРСРС жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Водночас, площі кімнат не є однаковими, позивачі просять виділити їм кімнату № НОМЕР_4 площею 16,2 кв.м та кімнату № 3 площею 14,8 кв.м. , у зв`язку з фактичним порядком користування, який склався між співвласниками.

За таких обставин, враховуючи розмір квартири та кількість її співвласників усунути непорозуміння в користуванні майном можливо шляхом визначення в судовому рішенні порядку користування вказаним майном.

Суд звертає увагу, що вимушене встановлення порядку користування квартирою не впливає на зміну розміру часток співвласників у праві власності, а спрямоване на усунення непорозумінь щодо користування спільним майном.

Позивачі просять суд виділити в користування ізольовані житлові кімнати, а інші приміщення залишити в загальному користуванні. Заперечень щодо запропонованого позивачами порядку користування квартирою, до суду від відповідача не надійшло.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаний позивачами варіант є прийнятним у даному випадку і не суперечить інтересам інших співвласників.

Даний висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-1500цс15, відповідно до якої первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 141, 142, 263-265, 272, 280-284, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житлом ,яке належить на праві приватної власності - задовольнити повністю.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

-виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в спільне користування кімнату № 2 площею 16,2 кв.м та кімнату № 3 площею 14,8 кв.м. ;

- ОСОБА_3 залишити у користуванні кімнату № НОМЕР_1 площею 13,1 кв. м в зазначеній квартирі з правом користування житлом дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Майстренко