ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року

м. Київ

справа № 522/9489/21

провадження № 61-1507св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування», Акціонерне товариство «Оксі Банк», Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , подану адвокатом Богдан Ларисою Миколаївною, та касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , подану адвокатом Самодуровою Наталією Валеріївною, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року

у складі судді Домусчі Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С.,

Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування» (далі - ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування»), Акціонерного товариства «Оксі Банк» (далі - АТ «Оксі Банк»), Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі -

АТ «Райффайзен Банк Аваль»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Т. А. про визнання договорів недійсними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що 26 грудня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» і ОСОБА_4 укладено кредитний договір

№ 014/0029/74/43526 за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 179 000,00 дол. США. У рахунок забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором 28 грудня 2005 року між банком і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 , яка придбана

ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2005 року.

Вказувала, що 28 вересня 2018 року було укладено ряд договорів про відступлення прав вимоги, згідно з якими право вимоги за кредитним договором від 26 грудня 2005 року № 014/0029/74/43526 перейшло від

АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк», від АТ «Оксі Банк» до ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування», від ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» до ОСОБА_3 .

Також 04 жовтня 2018 року було укладено ряд договорів про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, що посвідчений 28 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу

Колодяжною А. В., за реєстровим номером 3669, згідно з якими право вимоги за іпотечним договором перейшло від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк», від АТ «Оксі Банк» до ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування», від ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» до ОСОБА_3 .

Зазначала, що у вказаній квартирі зареєстрована малолітня дитина

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати дитини, ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько, ОСОБА_4 . Після смерті батька розпочалась процедура встановлення опікунства над дитиною. Рішенням виконкому Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року № 72 «Про встановлення статусу дитини-сироти ОСОБА_2 , 2011 року народження» ОСОБА_2 встановлено статус дитини-сироти. Рішенням виконкому Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року № 73 ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_2 та рішенням виконкому Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року

№ 264 зобов`язано опікуна ОСОБА_1 вступити у спадщину на майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від імені малолітньої дитини.

ОСОБА_1 вважала оскаржувані договори відступлення прав вимоги недійсними з тих підстав, що між сторонами всіх договорів про відступлення права вимоги фактично склались відносини факторингу. При цьому фізична особа ( ОСОБА_3 ) не може бути фактором у договорі факторингу, тобто не може набувати за плату право вимоги. Також вважала оскаржувані договори фіктивними, оскільки вони були укладені в один день через декількох осіб. Про фіктивність оскаржуваних договорів свідчать пояснення ОСОБА_3

у кримінальному провадженні від 11 грудня 2020 року № 0001755 як свідка, який зазначив, що намагався придбати спірну квартиру (предмет іпотеки) в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Позивачка вважала, що такі показання свідчать про відсутність в АТ «Оксі Банк» і ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» наміру на створення правових наслідків, оскільки придбання квартири та продаж в один день прав вимоги свідчать, на думку позивачки, про підготовленість угод та фіктивну участь вказаних юридичних осіб.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просила визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і АТ «Оксі Банк»; визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, укладений між АТ «Оксі Банк» і ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування»; визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір від 04 жовтня 2018 року про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 28 грудня 2005 року приватним нотаріусом Колодяжною А. В. за реєстровим номером 3669, укладений між

АТ «Райффайзен Банк Аваль» і АТ «Оксі Банк»; визнати недійсним договір від 04 жовтня 2018 року про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 28 грудня 2005 року приватним нотаріусом Колодяжною А. В., за реєстровим номером 3669, укладений між АТ «Оксі Банк»

і ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування»; визнати недійсним договір від 04 жовтня

2018 року про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 28 грудня 2005 року приватним нотаріусом Колодяжною А. В., за реєстровим номером 3669, укладений між ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 ; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульську Т. А. скасувати в Державному реєстрі речових прав такі записи:

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43334566, згідно з яким здійснено реєстраційні дії щодо реєстрації права відступлення від

АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк»;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43336833, згідно з яким здійснено реєстраційні дії щодо реєстрації права відступлення від АТ «Оксі Банк» до ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування»;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43338110, згідно з яким здійснено реєстраційні дії щодо реєстрації права відступлення від ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» до ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року

в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскаржувані позивачкою договори не

є удаваними, оскільки не вчинені для приховання іншого правочину - договору факторингу; позивачка не надала доказів, що сторони не мали на меті настання правових наслідків, установлених договорами; не встановлено фіктивності оскаржуваних договорів; оскаржені договори були вчинені за життя боржника, який їх не оспорював, отже, вважав їх правомірними, тому суд не встановив порушень прав неповнолітньої особи; оскаржувані договори не порушують прав та обов`язків боржника, оскільки не змінюють їх обсягу,

а стосуються лише заміни кредитора у зобов`язанні.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в її інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

26 січня 2023 року представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах

ОСОБА_2 , - Богдан Л. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від

16 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від

29 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 на підставі укладеного

з ТОВ «ФК «Фінех Інвестування» набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною відступлення, що передбачена договором відступлення права вимоги. При цьому ОСОБА_3 є фізичною особою, яка не має відповідних дозвільних документів для здійснення факторингових операцій. Заявник вказує, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов?язанням, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається. Проте відступлення прав за іпотечним договором відбулося з різницею у п?ять календарних днів. Пунктом 8.4 договору факторингу від 28 вересня 2018 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» і АТ «Оксі Банк», передбачено, що сторони не вправі відступати права за цим договором третім особам без письмової згоди другої сторони. Матеріали справи відповідної письмової згоди ПАТ «Оксі Банк» не містять. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512, статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов?язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб?єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Обґрунтовуючи неправильність застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права в аспекті підстав та випадків касаційного оскарження, заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 456/646/11, від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 308/1169/20.

27 січня 2023 року представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах

ОСОБА_2 , - Самодурова Н. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 16 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що укладений між ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 договір відступлення права вимоги за своєю юридичною природою є договором факторингу. ОСОБА_3 є фізичною особою, яка не може бути належною стороною договору факторингу. Боржника не було повідомлено про укладення спірних договорів.

Обґрунтовуючи неправильність застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 766/10404/19-ц.

Доводи інших учасників справи

13 березня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , - Самодурової Н. В. залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада

2022 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що відступлення права вимоги за зобов?язаннями

є законними; договори факторингу між сторонами не укладалися; договори відступлення не є фіктивними.

16 березня 2023 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах

ОСОБА_2 , - Богдан Л. М. залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 202 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що внаслідок укладення спірних договорів відбулася саме заміна кредитора у зобов?язанні, договори про відступлення права вимоги за кредитним договором є виключно договорами про відступлення прав вимоги, а не договорами факторингу. Спірні договори були вчинені за життя боржника, який їх не оспорював. Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Рух касаційних скарг та матеріалів справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2023 року касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , - Богдан Л. М. передано суді-доповідачу Яремку В. В.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2023 року касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , - Самодурової Н. В. передано суді-доповідачу Яремку В. В.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду м. Одеси.

24 квітня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Згідно з протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 листопада 2023 року касаційні скарги разом

з матеріалами справи передано судді-доповідачу Коротуну В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг, урахувавши аргументи, наведені

у відзивах на касаційні скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

26 грудня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Райффазйен банк Аваль» і ОСОБА_4 укладено кредитний договір

№ 014/0029/74/43526, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит

у розмірі 179 000,00 дол. США строком на 26 місяців - до 26 грудня 2025 року.

У рахунок забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором

28 грудня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Райффазйен банк Аваль» і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передану квартиру

АДРЕСА_1 , яка придбана ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2005 року.

Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом

Колодяжною А. В. 28 грудня 2005 року та зареєстрований у реєстрі за № 3669.

Відповідно до пункту 7.5 договору іпотеки відступлення прав за цим договором здійснюється іпотекодержателем без необхідності отримання згоди іпотекодавця за умови, що одночасно здійснюється відступлення прав вимоги за кредитним договором.

Відступлення прав іпотекодавцем за цим договором здійснюється за правочином про відступлення прав, який підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

28 вересня 2018 року було укладено ряд договір, згідно з якими право вимоги за кредитним договором від 26 грудня 2005 року № 014/0029/74/ 43526 перейшло від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк» за договором про відступлення права вимоги; від АТ «Оксі Банк» до ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» за договором факторингу; від ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» до ОСОБА_3 за договором про відступлення права вимоги.

04 жовтня 2018 року було укладено ряд договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 28 грудня 2005 року, згідно з якими право вимоги за іпотечним договором перейшло від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк» за договором про відступлення прав, посвідченим приватним нотаріусом Скульською Т. А., номер у реєстрі 3759; від АТ «Оксі Банк» до ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» за договором про відступлення прав, посвідченим приватним нотаріусом Скульською Т. А., номер у реєстрі 3760; від ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» до ОСОБА_3 за договором про відступлення прав, посвідченим приватним нотаріусом Скульською Т. А., номер у реєстрі 3761.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

Рішенням виконкому Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року № 72 ОСОБА_2 встановлено статус дитини-сироти.

22 січня 2020 року рішенням виконкому Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 73 ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_2 та рішенням від 15 липня 2020 року

№ 264 зобов`язано опікуна ОСОБА_1 вступити у спадщину на майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від імені малолітньої дитини.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону повною мірою не відповідають.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор

у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор

у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора

у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору - вчинення відповідного правочину у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору

є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);

3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога),

а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу

є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року

№ 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від

06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від

03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка

є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;

г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається;

у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору

є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору,

а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Як вже зазначалося, відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Звідси за договором факторингу фактор має надавати фінансову послугу, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).

При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеною в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.

Водночас грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право в разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього, правочин, який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином

з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі

№ 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106)).

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, немає підстав вважати такий правочин договором факторингу,

а не договором відступлення права вимоги.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження

№ 12-42гс22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року

у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) вкотре наголосила на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним

є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Це саме стосується переуступки права іпотеки, у тому випадку, коли вона забезпечує виконання кредитних зобов`язань.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження

№ 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду також зазначила про можливість відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, а й фізичних осіб лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 17 січня

2024 року у справі № 308/9995/17 (провадження № 61-12св22).

Як вже зазначалося, внаслідок послідовного укладення договорів відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним із

ОСОБА_4 , це право перейшло від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування», яке у процедурі ліквідації не перебуває.

У подальшому ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» відступило право вимоги ОСОБА_3 .

Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими

є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить нормам частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» не могло відступати права вимоги на користь ОСОБА_3 .

Суди попередніх інстанцій неведеного не врахували та дійшли помилкового висновку про правомірність укладеного між ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування»

і ОСОБА_3 договору відступлення права вимоги за кредитним договором.

Ураховуючи те, що відступлення прав за іпотечним договором могло бути вчинене лише за умови одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором), а, як зазначено вище, таке відступлення на користь ОСОБА_3 було неможливим, то

й відступати право за договором іпотеки ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» не мало права.

Оскільки до ОСОБА_3 не могло перейти право вимоги ні за кредитним договором, ні за договором іпотеки, то підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень № 43338110, щодо реєстрації права відступлення від ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» до ОСОБА_3 також не було.

За наведених обставин Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

в частині визнання недійсним договору відступлення права вимоги від

28 вересня 2018 року, що укладений між ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування»

і ОСОБА_3 ; визнання недійсним договору від 04 жовтня 2018 року про відступлення прав за договором іпотеки, що посвідчений 28 грудня 2005 року приватним нотаріусом Колодяжною А. В. за реєстровим номером 3669, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 , та скасування в Державному реєстрі речових прав запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43338110, згідно з яким здійснено реєстрацію права відступлення від ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» до

ОСОБА_3 .

В іншій частині Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, тому що оскаржувані позивачкою договори не

є удаваними, оскільки не вчинені для приховання іншого правочину - договору факторингу; позивачка не надала доказів, що сторони не мали на меті настання правових наслідків, встановлених договорами; не встановлено фіктивності оскаржуваних договорів; оскаржені договори були вчинені за життя боржника, який їх не оспорював, а отже, вважав їх правомірними, тому суд не встановив порушень прав неповнолітньої особи; оскаржувані договори не порушують прав та обов`язків боржника, оскільки не змінюють їх обсягу,

а стосуються лише заміни кредитора у зобов`язанні.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 412 ЦПК України).

Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах

ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 28 вересня

2018 року, який укладено між ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування»

і ОСОБА_3 ; визнання недійсним договору від 04 жовтня 2018 року про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 28 грудня 2005 року приватним нотаріусом Колодяжною А. В. за реєстровим номером 3669, який укладений між ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 , і скасування

в Державному реєстрі речових прав запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43338110, згідно з яким здійснено реєстрацію права відступлення від ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» до ОСОБА_3 , ухвалені

з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційні скарги необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення

в указаній частині скасувати й ухвалити у справі в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин судові витрати, понесені ОСОБА_1 , в розмірі

5 448,96 грн на сплату судового збору за подання касаційної скарги слід стягнути із ОСОБА_3 і ТОВ «ФК «Фінтех Інвестування» на користь ОСОБА_1 - по 2 724,48 грн з кожного.

Керуючись статтями 141, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , подану адвокатом Богдан Ларисою Миколаївною, та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , подану адвокатом Самодуровою Наталією Валеріївною, задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 ; визнання недійсним договору від 04 жовтня 2018 року про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 28 грудня 2005 року приватним нотаріусом Колодяжною Альвіною Валеріївною за реєстровим номером 3669, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 , і скасування в Державному реєстрі речових прав запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43338110, згідно

з яким здійснено реєстрацію права відступлення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування» до ОСОБА_3 , скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 28 вересня

2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 .

Визнати недійсним договір від 04 жовтня 2018 року про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 28 грудня 2005 року приватним нотаріусом Колодяжною Альвіною Валеріївною за реєстровим номером 3669, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 .

Скасувати в Державному реєстрі речових прав запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43338110, згідно з яким здійснено реєстрацію права відступлення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування» до ОСОБА_3 .

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтех Інвестування» і ОСОБА_3 по 2 724,48 грн судових витрат з кожного на користь ОСОБА_1 .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов