Справа № 204/6331/21
Провадження № 2/204/41/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Агаєвої К.А.,

за участю представника позивача адвоката Туманова С.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна, згідно якої просила:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28.05.2021, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем, який був вчинений від імені позивача про продаж ОСОБА_2 належного їй нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати, площею 17,7 кв.м., загальною площею 31,2 кв.м., 1 коридора, 2 санвузла, 3 кухні та балкона;

- витребувати у ОСОБА_2 на користь позивача майно, яке вибуло з її володіння, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати, площею 17,7 кв.м., загальною площею 31,2 кв.м., 1 коридора, 2 санвузла, 3 кухні та балкона;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58428062 від 28.05.2021 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

-стягнути з відповідача судовий збір та витрати на послуги експерта.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що вона є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати, площею 17,7 кв.м., загальною площею 31,2 кв.м., 1 коридора, 2 санвузла, 3 кухні та балкона. В зазначеній квартирі позивач не зареєстрована, основним місцем проживання позивача є АДРЕСА_2 . 12.06.2021 року від сусідки позивач дізналась, що незнайомі особи виносять з квартири сміття. Приїхавши з сином, відкривши двері своїми ключами, в квартирі були відсутні меблі та речі. Ними були викликані співробітники поліції, та в подальшому, позивач дізналась, що її квартиру продали відповідачу ОСОБА_2 . Вказана подія була зареєстрована до ЄРДР за №0000635

від 25 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Позивач зазначила, що вказаний договір купівлі-продажу вона не підписувала, із відповідачем ніколи не була знайома. Оскільки зазначений договір не відповідає вимогам законодавства, то він є недійсним та підлягає скасуванню і рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем, тому, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження; ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

В подальшому, згідно ухвали від 01 лютого 2023 року цивільну справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Згідно ухвали суду від 07 серпня 2023 року залучено до участі у цивільній справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Раніше, в судовому засіданні відповідачі зазначали, що були у нотаріуса, підписували документи, але під час проведення впізнання в рамках кримінального провадження була присутня інша жінка, а не позивач ОСОБА_4 .

Третя особа приватний нотаріус у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, докази, надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що згідно заповіту від 12.08.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усе належне їй майно заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

05.02.2015 року державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

28 травня 2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 ; державний реєстратор - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович; підстава державної реєстрації договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 1369, виданий 28.05.2021, видавник - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович; підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58428062 від 28.05.2021; форма власності приватна, розмір частки 1; власник - ОСОБА_2 .

З копії витягу з ЄРДР вбачається, що невстановлені особи в період часу з 28.05.2021 у нотаріуса Кобельницького С.І. знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 на підставі завідомо підроблених документів заволоділи шахрайським шляхом квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 .

Вказана подія була зареєстрована до ЄРДР за №0000635 від 25 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Розгляд вказаної кримінальної справи триває.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

На підтвердження заявлених позовних вимог, та відповідно, недійсності відповідного правочину, представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що відповідачі визнали те, що під час продажу квартири позивач - ОСОБА_1 була відсутня; що в рамках кримінального провадження покупці - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якості продавця квартири впізнали не ОСОБА_1 ; що нотаріус Кобельницький С.І. під час одночасного допиту з громадянкою Гук впізнав останню як особу, яка продавала квартиру від імені ОСОБА_4 .

Проте, зазначені посилання представника позивача щодо не відчуження саме ОСОБА_1 належної їй квартири і відповідно не підписання останньою договору купівлі продажу 28.05.2021 року, суд не приймає до уваги з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, додала до позовної заяви письмове клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи, проте, в судовому засіданні представник позивача кілька разів зауважував, що не буде клопотати перед судом про призначення по справі почеркознавчої експертизи.

Такий висновок експерта мав би спростувати чи підтвердити дійсність відчуження ОСОБА_1 під час підписання договору купівлі-продажу 28.05.2021 року належної позивачу квартири АДРЕСА_1 , проте, представник позивача в судовому засіданні, діючи на власний розсуд, не скористався своїми процесуальними правами щодо подання відповідних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, обмежившись лише посиланнями на докази, зібрані в рамках кримінального провадження, та на посилання відповідачів в судовому засіданні на те, що під час продажу квартири позивач - ОСОБА_1 була відсутня, проте, визнання позову не є достатньою і єдиною підставою для задоволення позовних вимог, які не доведені належними доказами.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Загальні вимоги до письмової форми правочину встановлені у статті 207 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд вважає, що позивач, а в судовому засіданні представник позивача, не довів належними та допустимими доказами підстави, передбачені статтею 232 ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 травня 2021 року, що було його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України.

Інші вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимоги визнання недійсним договору купівлі-продажу, в задоволенні якої позивачу відмовлено.

Судові витрати згідно ст.141 ЦПК України, покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 11.03.2024 р.

Суддя Н.В.Токар