Справа № 953/596/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Демченко С. В.,
прокурора - Ольхового Б. С.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Стець М. Л.,
секретар судового засідання Кошова О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова Сергій Шевцова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_3 про витребування квартири та скасування державної реєстрації права власності,
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2022 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.
За наслідками повторного автоматизованого розподілу між суддями цивільної справи № 953/596/22, провадження № 2/953/1328/23, який здійснено 12 квітня 2023 року відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №325/0/15-23 від 11 квітня 2023 року "Про звільнення ОСОБА_6 з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку", цивільну справу 14 квітня 2023 року передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено проведення підготовчого засідання у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні.
19 червня 2023 року від адвоката Стець М. Л., який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1134194 від 05 червня 2023 року, надійшов відзив на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Зазначив, що 27 вересня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шахматовою І. В. за реєстровим № 3940. Вказав, що жодних перешкод для укладення зазначеного правочину не існувало. Так, під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 27 вересня 2021 року приватний нотаріус перевірив наявність заборон та обтяжень щодо спірного нерухомого майна з метою забезпечення дотримання законності вчиненого правочину, при цьому продавець ОСОБА_3 запевнила, що предмет договору (спірна квартира) правами третіх осіб не обтяжений, що підтверджується положеннями п. 4 договору купівлі-продажу від 27 вересня 2021 року. Акцентував увагу на тому, що добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості, а може діяти, покладаючись на відомості ДРРПНМ, за відсутності обставин, що можуть викликати сумніви у достовірності цих відомостей. Зауважив на тому, що спірні відносини виникли саме через бездіяльність з боку позивача. Зокрема, фахівцями у галузі права, якими є працівники Харківської місцевої прокуратури № 2, з самого початку був обраний неналежний спосіб захисту прав Харківської міської ради, що у свою чергу призвело до відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 у частині залишення чинним договору купівлі-продажу від 07 липня 2017 року. Окрім того, у розумний строк не було пред`явлено позов про витребування спірної квартири у ОСОБА_3 та не було проведено державну реєстрацію права власності на відумерлу спадщину. Саме вказані обставини у виді бездіяльності органів прокуратури та Харківської міської ради дали можливість ОСОБА_3 стверджувати, що спірна квартира не обтяжена правами третіх осіб, а приватному нотаріусу правомірно посвідчити договір купівлі-продажу від 27 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вказав, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, а право власності у територіальної громади на зазначене майно набувається з моменту реєстрації такого права за громадою. Зауважив на тому, що чинне законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та про способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно відчужена особою, зокрема на підставі угоди, яка в подальшому була визнана недійсною, та у випадку коли спадщина, набута на підставі недійсної угоди, була відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерлу спадщину у порядку, передбаченому ЦПК України. Вказав, що відповідач по цій справі є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а Харківська міська рада ніколи не мала статусу власника спірної квартири, тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані приписи ст. 388 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна. Зазначив, що вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права власності також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від вимоги про витребування майна. Окрім того, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності не є підставою для проведення державної реєстрації відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як такою підставою є судове рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (витребування нерухомого майна полягає в припиненні права власності у добросовісного набувача та виникнення права власності у позивача). Окрім того, стороною позивача не визначено як відповідача особу, яка прийняла оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності, враховуючи, що лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд може вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішувати питання про їх задоволення.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 липня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Стець М. Л. про залишення позовної заяви без розгляду.
Представник Київської окружної прокуратури м. Харкова - прокурор Ольховий Б. С. у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник Харківської міської радита Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - Марченко М. С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача адвокат Стець М. Л. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Під час ухвалення рішення суду просив врахувати висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 206/2616/21.
Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечувала.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Перший заступник керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова, звертаючись до суду з вказаною позовною заявою обґрунтував підстави для представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради в суді тим, що вибуття спірної квартири у володіння відповідача фактично створило перешкоди для реалізації повноважень Харківською міською радою щодо розпорядження цим майном відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Прокурор вказав, що порушено матеріальну та фінансову основу місцевого самоврядування, право власності територіальної громади, а орган, на який покладено обов`язок щодо здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах - Харківська міська рада, будучи обізнаною про постановлення судових рішень на користь територіальної громади та маючи можливість шляхом доступу до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнатися про відчуження спірної квартири на користь відповідача, не звернулася до суду з позовом про витребування нерухомого майна. При цьому, 24 листопада 2021 року окружною прокуратурою відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» письмово повідомлено Харківську міську раду про намір звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах та запропоновано позивачу самостійно захистити інтереси держави шляхом пред`явлення відповідного позову. Проте, як слідує зі змісту відповіді юридичного департаменту Харківської міської ради від 10 грудня 2021 року, міська рада не заперечує щодо звернення Київською окружною прокуратурою м. Харкова з позовом в інтересах держави про витребування спірного майна на користь територіальної громади.
Звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні правового статусу спірного нерухомого майна, яке перебуває в чужому незаконному володінні.
З огляду на те, що уповноважений орган - Харківська міська рада за наявності вищевказаних порушень інтересів держави, належних заходів, спрямованих на захист цих інтересів, не вчинила, тому у прокурора виникли правові підстави, передбачені положеннями ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва інтересів держави в особі міської ради в суді.
Суд встановив, що 06 лютого 2020 року рішенням Київського районного суду м. Харкова задоволено частково позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 2017 року, а саме - квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 з однієї сторони, та ОСОБА_5 з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л., зареєстрований в реєстрі за № 1012; скасовано рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1012 від 14 квітня 2017 року; відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині визнання договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2017 року недійсним, скасування рішення про його державну реєстрацію, визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади.
Постановою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року змінено у частині відмови у задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу від 07 липня 2017 року недійсним, скасування рішення про його державну реєстрацію, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови: рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини відумерлою скасовано, визнано спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року набрало законної сили 10 червня 2021 року.
27 вересня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність (купує) належну продавцю на праві приватної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шахматовою І. В. за реєстровим № 3940.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 293408392 від 30 грудня 2021 року, об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр № 3940, виданий: 27.09.2021, видавник: приватний нотаріус ХМНО Шахматова І. В. на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .
У судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2023 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року в частині вирішення вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2017 року, скасування рішення про його державну реєстрацію та передачу квартири у власність територіальної громади м. Харкова залишено без змін.
Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння
Суд встановив, що рішенням суду, яке набрало законної сили 10 червня 2021 року, спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано відумерлою, що у свою чергу стало підставою для набуття права власності на спірну квартиру територіальною громадою в особі Харківської міської ради.
Положеннями ст. 1277 ЦК України передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Як слідує зі змісту позовної заяви, спірна квартира після визнання її судом відумерлою спадщиною фактично не була прийнята у власність Харківською міською територіальною громадою, оскільки була відчужена третьою особою - ОСОБА_3 на користь відповідача - ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 27 вересня 2021 року № 3940.
Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.
Юридичне оформлення переходу спадкового майна у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини здійснюється на підставі відповідного судового рішенням (ч. 3 ст. 1277 ЦК України), до ухвалення якого територіальна громада, від імені якої діє орган місцевого самоврядування, не може бути позбавлена можливості на захист свого права власності (з урахуванням положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) на майно (легітимних і виправданих очікувань набути майно), а віндикація є способом захисту речового права, який спрямований на ефективне поновлення порушених прав на майно.
Так, доводи сторони відповідача про те, що територіальна громада не набула статусу власника спірної квартири, а тому не має права її витребувати, не ґрунтуються на Законі, з огляду на таке.
Статтею 1277 ЦК України визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини, це правило поширюється і на відносини щодо відумерлої спадщини.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 330, 387, 388, 658 ЦК України, право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Згідго з пунктом першим частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Крім того, відповідно до п.9 ч.1 ст.27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Таким чином, нездійснення територіальною громадою державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно не позбавляє її такого права, та відповідно позивач може витребувати своє майно від відповідача на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України.
За таких обставин доводи сторони відповідача про не набуття територіальною громадою права власності на спірне майно є неспроможними.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчуджувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчуджувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 роз`яснено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України.
Крім того, у вказаній постанові зазначено, що витребувати своє майно з чужого незаконного володіння має право лише власник, і лише якщо доведе факт незаконного вибуття майна з його володіння.
У постанові від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).
У постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
Суд встановив, що Харківська міська рада, маючи законний інтерес щодо спірної квартири, не надавала згоди на набуття права власності на спірну квартиру відповідачем та взагалі не була обізнана про правочини щодо вказаного майна, оскільки не була стороною договору купівлі-продажу від 27 вересня 2021 року, не ухвалювала будь-яких розпорядчих актів щодо відчуження квартири у приватну власність, отже набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру відбулось не з волі позивача шляхом її відчуження за вищевказаним договором купівлі-продажу.
З огляду на те, що спірне нерухоме майно на теперішній час перебуває у володінні ОСОБА_2 , тому саме до нього як кінцевого набувача повинна бути адресована вимога про витребування спірного нерухомого майна на користь територіальної громади.
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту порушених прав.
Суд зауважує на тому, що задоволення позову в частині позовних вимог про визнання спадщини відумерлою має наслідком набуття права власності на спірне майно за територіальною громадою в особі Харківської міської ради, що в свою чергу має наслідком витребування зазначеного майна від добросовісного набувача.
Зазначеним спростовуються посилання сторони відповідача про те, що першим заступником керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова обраний неправильний спосіб захисту прав Харківської міської ради.
Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати власне майно з чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Наведеною нормою права передбачений вичерпний перелік умов, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких умов є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Суд встановив, що підставою реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 (дійсного власника) став договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 2017 року, який був укладений між ОСОБА_4 (станом на дату укладення договору помер) з однієї сторони, та ОСОБА_5 з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л., зареєстрований в реєстрі за № 1012, який рішенням суду визнаний недійним.
Тобто спірне нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади м. Харкова поза волею власника на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який у судовому порядку визнаний недійсним.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії (принципи), які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним з елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
З огляду на характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, установлені під час розгляду обставини та беручи до уваги правові норми, які підлягають застосуванню, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Дослідивши залежність змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також те, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, з урахуванням характеру набуття майна, суд дійшов висновку, що, виходячи з обставин цієї справи, витребування спірного майна від відповідача, який є добросовісним набувачем, не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідач не позбавлений можливості використати передбачені чинним законодавством правові механізми для поновлення свого права шляхом пред`явлення вимоги про повернення сплачених за договором коштів та відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі № 754/4108/18-ц.
Отже, відповідач не позбавлений можливості вимагати у третьої особи відшкодування збитків на підставі ст. 661 ЦК України.
При цьому, якщо виходити з доводів представника відповідача про неможливість витребування у відповідача спірного нерухомого майна лише з огляду на добросовісність його набуття, то це фактично було б констатацією неможливості реагування законного власника на факт вибуття належного йому майна з його власності у незаконний спосіб та легалізацією цього факту за рахунок позбавлення законного власника будь-яких майнових прав.
У випадку коли права законного власника не можуть бути поновлені в інший спосіб, ніж повернення майна в його власність, а добросовісний набувач не позбавлений можливості поновити свої права, використовуючи законні правові механізми, навіть з урахуванням того, що це потребуватиме певних зусиль, було б непропорційно позбавляти законного власника будь-яких майнових прав на користь продовження мирного володіння добросовісним набувачем незаконно вибутим із власності законного володільця (навіть, коли володільцем є територіальна громада) майном, лише для того, щоб не створювати ситуації, за якої добросовісний набувач змушений буде докладати певних зусиль для поновлення своїх прав.
Суд, вирішуючи даний спір встановив: законність втручання держави у право власності відповідача; таке втручання переслідує суспільний інтерес, так як спір стосується поновлення права територіальної громади на володіння нерухомим майном, яке без законних на те підстав вибуло з її власності; таке втручання є пропорційним визначеним цілям, так як в іншому випадку право законного власника залишиться незахищеним.
Щодо тверджень відповідача, з посиланням на відповідну судову практику, з приводу того, що законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно відчужена особою, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерлу спадщину.
Водночас у справі, що розглядається, відповідач набув право власності не на підставі спадкування (рішення суду про визнання права на спадкування), а на підставі укладення договору купівлі-продажу квартири з особою, яка на час вчинення цієї угоди не мала права продажу такої квартири, враховуючи, що на час вчинення вказаного правочину набрало законної сили рішення суду про визнання спірного нерухомого майна відумерлою спадщиною.
З метою з`ясування підстав для застосування висновків Верховного Суду до вказаної справи, суд вважає за необхідне дослідити питання, чи винесені відповідні судові рішення ВС в подібних правовідносинах.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Верховний Суд також зазначив, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).
З цих же міркувань суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 206/2616/21, оскільки зміст правовідносин у цій справі також не є подібним до вказаної справи та стосується набуття «штучним спадкоємцем» квартири та її подальшого відчуження за іпотечним договором іншій особі).
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовної вимоги про витребування у відповідача на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради спірної квартири.
Щодо вимог про скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірне майно, суд виходить з такого.
Так, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (.
Отже, рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.
Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. З огляду на висловлену позицію, вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності не є належним способом захисту майнових прав Харківської міської ради та не зумовить для позивача реальних правових наслідків і зміни його прав та обов`язків.
За таких обставин, вимога про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем слід відмовити.
З урахування викладеного позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 4540 грн., сплаченого ним при подачі позову, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням ч.1 ст.141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 2270 грн.
Позовні вимоги першого заступника керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова Сергій Шевцова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_3 про витребування квартири та скасування державної реєстрації права власності задовольнити частково.
Витребувати у ОСОБА_2 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Прокурор Київська окружна прокуратура м. Харкова, місцезнаходження: м. Харків, вул. Сумська, 76

Позивач Харківська міська рада, , місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, 7.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Третя особа - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, , місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, 6.

Третя особа - ОСОБА_3 , 1969 року народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 22 лютого 2024 року.

Суддя С.В. Демченко