ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 531/103/15-ц

провадження № 61-2770св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та її представника - адвоката Кадуна Петра Вікторовича на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2019 року, ухвалене у складі суддіКосик С. М., та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні та березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року об`єднані в одне провадження, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації права власності.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, щовлітку 2012 року він познайомився з ОСОБА_2 та з грудня 2012 року вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, винайнявши квартиру АДРЕСА_1 .

Вказував на те, що разом із ОСОБА_2 вони вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет, спільно придбавали майно, відвідували батьків та влітку 2013 року він зробив ОСОБА_2 пропозицію укласти шлюб, а вона дала згоду.

Зазначав, що він працював механіком корабля і, отримуючи заробітну плату у розмірі 400,00 дол. США за день перебування на борту судна, піклувався про ОСОБА_2 та оформив на її ім`я банківські картки, коштами з яких користувалася відповідачка, а також видав на її ім`я довіреність на представлення його інтересів. За період з 10 травня 2013 року до 31 березня 2014 року відповідач зняла та використала 91 977,51 грн з банківського рахунку № НОМЕР_1 . Також з банківського рахунку № НОМЕР_2 відповідач зняла та використала за період з 03 травня 2013 року до 15 червня 2013 року - 87 801,75 грн, за період з 21 червня 2013 року до 26 вересня 2014 року - 353 746,93 грн, 1 350 дол. США, 1 506,5 руб. рф.

За час спільного проживання він за власні кошти придбав та оформив на ім`я відповідачки автомобілі «Geely МК CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , хетчбек-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір червоний, та ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , седан-В, кузов № НОМЕР_6 , 2013 року випуску, колір синій.

Крім того, 12 березня 2013 року ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа- підприємець, основним видом діяльності якої є дошкільна освіта. За його допомогою відкрила дитячий центр «ІНФОРМАЦІЯ_5» в м. Полтаві та за його кошти придбала меблі та оргтехніку для цього центру.

Зазначав, що з жовтня 2014 року ОСОБА_2 перестала підтримувати стосунки з ним, виїхала з орендованої квартири, ухиляється від зустрічей, сховала спільно придбані автомобілі та документи на них. Після пред`явлення позову, з метою приховати спільне майно та уникнути його поділу, ОСОБА_2 відчужила автомобілі на підставі довідок-розрахунків.

Вважав, що вчинені відповідачем правочини не були розраховані на настання правових наслідків і є способом ухилитися від поділу спільної сумісної власності, а тому є фіктивними. ОСОБА_2 допустила порушення положень статті 65 СК України, відчужила спірні автомобілі без його згоди.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив суд встановити факт його проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2012 року до жовтня 2014 року, визнати їхньою спільною сумісною власністю автомобілі «Geely МК CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , та здійснити поділ цього майна, а також визнати недійсною у зв`язку з фіктивністю угоду з відчуження ОСОБА_2 автомобіля «Geely МК CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 і скасувати державну реєстрацію автомобіля за останнім, та визнати недійсною у зв`язку з фіктивністю угоду з відчуження ОСОБА_2 автомобіля ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_3 і скасувати державну реєстрацію автомобіля за останнім.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2013 року до жовтня 2014 року.

Визнано придбані транспортні засоби: автомобіль марки ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , автомобіль марки «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Здійснено поділ спільного сумісного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Припинено за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , хетчбек-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір червоний, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району, підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, свідоцтва про право власності на транспортний засіб НОМЕР_7 .

Визнано угоду з відчуження ОСОБА_2 легкового автомобіля «Geely MK Cross» , реєстраційний номер НОМЕР_3 , хетчбек-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір червоний, ОСОБА_4 , згідно з довідкою-рахунком від 22 січня 2015 року № ВІА921430, недійсною у зв`язку з її фіктивністю.

Скасовано державну реєстрацію легкового автомобіля «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , хетчбек-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір червоний за ОСОБА_4 .

Визнано угоду з відчуження ОСОБА_2 легкового автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , седан-В, кузов № НОМЕР_6 , 2013 року випуску, колір синій, ОСОБА_3 , згідно з довідкою-рахунком від 31 січня 2015 року № ВІА 642280, недійсною у зв`язку з її фіктивністю.

Скасовано державну реєстрацію легкового автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , седан-В, кузов № НОМЕР_6 , 2013 року випуску, колір синій, зареєстрованого за ОСОБА_3 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року в частині встановлення періоду проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу змінено, зазначено дату проживання однією сім`єю з травня 2013 року. Виключено з резолютивної частини рішення посилання на фіктивність угод з відчуження автомобілів «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 рокукасаційну скаргу Кадуна П. В. , який діяв від імені ОСОБА_2 , задоволено частково. Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 6-35450св15).

У травні 2019 року позивач зменшив позовні вимоги та просив суд встановити факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2013 року до жовтня 2014 року, а також визнати їхньою спільною сумісною власністю автомобілі «Geely МК CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , хетчбек-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір червоний та ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , Седан-В, кузов № НОМЕР_6 , 2013 року випуску, колір синій, здійснити поділ такого майна, а також визнати угоди з відчуження ОСОБА_2 вказаних автомобілів недійсними з огляду на їх фіктивність та скасувати державну реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2013 року до жовтня 2014 року.

Визнано автомобіль марки ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , автомобіль марки «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Припинено право власності ОСОБА_2 на автомобіль «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Визнано правочин з відчуження ОСОБА_2 легкового автомобіля «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , згідно з довідкою-рахунком від 22 січня 2015 року № ВІА921430, недійсним.

Скасовано державну реєстрацію права власності на легковий автомобіль «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , за ОСОБА_4 .

Визнано правочин з відчуження ОСОБА_2 легкового автомобіля ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , згідно з довідкою-рахунком від 31 січня 2015 року № ВІА 642280, недійсним.

Скасовано державну реєстрацію права власності на легковий автомобіль ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , за ОСОБА_3 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимогиОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з травня 2013 року до жовтня 2014 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини у період з травня 2013 року до жовтня 2014 року підтверджується спільними фотокартками, записом телепередачі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , показаннями свідків, а також банківськими рахунками та картками, які позивач відкрив на ім`я ОСОБА_2 , які поповнювались позивачем та якими користувалась ОСОБА_2 .

При цьому суд першої інстанції врахувавспецифіку роботи позивача, який працював на посаді механіка корабля, тривалий час перебував у рейсах (з 18 квітня 2013 року до 13 червня 2013 року перебував на кораблі «Viking Forkados», з 23 червня 2013 року до 30 липня 2013 року - також на цьому кораблі, з 13 вересня 2013 року до 20 жовтня 2013 року - на кораблі « Atlantis Dwellek Fugko »; з 26 грудня 2013 року до 07 лютого 2014 року - на кораблі « Geocean Profis »; з 29 травня 2014 року до 10 серпня 2014 року - на кораблі « Beasape Supporter ») та, водночас, у вільний час від роботи на судні, проживав у м. Полтаві в орендованій квартирі, що також підтвердити з роздруківок витрат за банківською карткою в м. Полтаві, з якої позивач знімав грошові кошти, якими оплачував продукти, речі та одяг для відповідачки, спільний відпочинок в розважальних закладах, що остання не заперечує.

Установивши, що у період проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали спірні автомобілі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі, тобто на нього поширюється режим спільного майна подружжя і таке майно підлягає поділу.

Визнаючи недійсними правочини з відчуження ОСОБА_2 спірних автомобілів, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані правочини укладені з порушенням положень частини третьої статті 65 СК України, без письмової згоди ОСОБА_1 як співвласника.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з травня 2013 року до жовтня 2014 року, оскільки цей факт підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсними правочинів з відчуження ОСОБА_2 спірних автомобілів та поділ майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки таке рішення є законним та обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У лютому 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій на порушення вимог статті 417 ЦПК України не виконали вказівки, що містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року, в якій суд вказував на те, що наведені судом підстави, а саме: відкриті ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 банківські рахунки та картки, фотокартки, оптичний диск із записом телепередачі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », показання свідків, не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

При новому розгляді справи суди попередніх інстанцій встановили факт проживання однією сім`єю без дослідження нових доказів, на підставі тих самих доказів, які суд касаційної інстанція визнав такими, що не підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю.

Рішенням мирового судді Западного округу м. Бєлгорода рф від 11 квітня 2013 року розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_6 . Вказане судове рішення позивач отримав у серпні 2013 року і 14 серпня 2013 року на підставі зазначеного судового рішення відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу.Паспорт позивача містить відмітку про розірвання шлюбу 14 серпня 2013 року, а тому до 14 серпня 2013 року ОСОБА_1 вважався офіційно одруженим.

Суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_1 у періодз травня 2013 року до жовтня 2014 року працював за кордоном, а на території України перебував 3-4 тижні, тоді як за кордоном 3-4 місяці і за той проміжок часу, коли він перебував в Україні, їздив до себе додому й до батьків у м. Одесу, до дружини і дитини в рф, ojhfpe перед виїздом за кордон оформлював документи на виїзд, що також забирає певний проміжок часу.

Позивач не надав належних та допустимих доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, взаємних прав та обов`язків.

Також суди не врахували, що автомобіль «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , є дарунком позивача, а автомобіля ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер НОМЕР_5 , купляв її брат ОСОБА_7 , після того, як продав свій автомобіль ВАЗ та взяв у неї в борг 20 000,00 грн, які вона зняла з картки, яку їй надав ОСОБА_1 для користування, та які брат повертав окремими платежами.

Щодо використання коштів з банківських карток, то для цього ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 видав доручення, згідно з якими вона мала право на будь-які дії, включаючи дозвіл на всі будь-які дії щодо належного ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, одержувати належне йому майно, включаючи грошові суми, що не може свідчити про спільний бюджет. Кошти з вказаних карток вона знімала за вказівками ОСОБА_1 та перенаправляла, передавала іншим особам, яких вказував позивач, що також свідчить про те, що позивач не порушує питання про стягнення коштів, які були зняті з карток.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Портянко Є. В. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_8 відкрито касаційне провадження в справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ОСОБА_8 (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. ОСОБА_8 (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., зупинено касаційне провадження у справі № 531/103/15-ц до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2023 року у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_8 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 листопада 2023 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Лідовця Р. А.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року поновлено касаційне провадження у цій справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням мирового судді Западного округу м. Бєлгород (російська федерація) від 11 квітня 2013 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського управління юстиції 14 серпня 2013 року внесено актовий запис.

ОСОБА_1 працював на посаді механіка корабля, у період з 18 квітня 2013 року до 13 червня 2013 року та з 23 червня 2013 року до 30 липня 2013 року перебував на кораблі «Viking Forkados»; у період з 13 вересня 2013 року до 20 жовтня 2013 року перебував на кораблі «Atlantis Dwellek Fugko»; у період з 26 грудня 2013 року до 07 лютого 2014 року перебував на кораблі « Geocean Profis »; у період з 29 травня 2014 року до 10 серпня 2014 року перебував на кораблі « Beasape Supporter ».

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 16 квітня 2013 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності, галузевої належності з усіма необхідними повноваженнями з питань управління та розпорядження усім його майном.

Згідно з довідкою № OD1-50.4/38 від 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 31 жовтня 2011 року був відкритий рахунок в іноземній валюті USD, і до рахунка імітована додаткова картка на ім`я ОСОБА_2 , чеками « ПриватБанк », з рахунку ОСОБА_10 , (матері позивача) на рахунок ОСОБА_2 23 квітня 2014 року та 03 травня 2014 рокуперераховано 1 400,00 грн.

Відповідно до виписки з карткового рахунку, а саме операцій за рахунком з використанням картки Visa Classic Chip № НОМЕР_8 , яка відкрита позивачем на ім`я ОСОБА_2 , утримувачем якої значиться ОСОБА_2 , остання використала у період з 03 травня 2013 року до 15 червня 2013 року 10 983,53 грн.

Згідно з випискою з карткового рахунку, а саме операцій за рахунком з використанням картки Visa Cl. Un. Instant Issue № НОМЕР_9 , яка відкрита позивачем на ім`я ОСОБА_2 , утримувачем якої значиться остання, ОСОБА_2 використала у період з 21 червня 2013 року до 26 вересня 2014 року 41 925,89 грн.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на транспортний засіб 08 серпня 2013 року ОСОБА_2 придбала автомобіль марки «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2013 року випуску.

Відповідно до свідоцтва про право власності на транспортний засіб 22 березня 2014 року ОСОБА_2 придбала автомобіль марки ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску.

За дорученням від 18 вересня 2014 року ОСОБА_2 отримала дозвіл від позивача на всі дії щодо належного останньому рухомого та нерухомого майна, одержувати належне йому майно, включаючи грошові суми, і т.п.

22 січня 2015 року автомобіль марки «Geely MK Cross», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2013 року випуску, перереєстрований на ОСОБА_4

31 січня 2015 року автомобіль марки ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2013 року випуску, перереєстрований на ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона є матір`ю позивача, в 2012 році ОСОБА_1 сказав їй що познайомився з дівчиною з Полтави ОСОБА_2 . Після Нового року син приїхав до них в гості разом з дівчиною. Також повідомила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знімали в м. Полтава квартиру, жили як родина, ОСОБА_1 після рейсу їхав одразу в Полтаву . ОСОБА_2 деякий час працювала соціальним працівником, а тому з сином відкрили Центр дитячого розвитку, в який ОСОБА_1 придбав обладнання та техніку. У ОСОБА_2 була картка, на яку син перераховував гроші, та видав довіреність на ОСОБА_2 . Автомобілі були придбані за кошти ОСОБА_1 , купували транспортні засоби разом з ОСОБА_2 та приїздили на автомобілі до них в гості. Вони також їздили до батьків ОСОБА_2 в с. Білухівка Карлівського району Полтавської області та мати ОСОБА_2 показувала рушники на весілля, яке було заплановано на жовтень 2013 року, також вони їздили на місце, де планувалося святкувати весілля.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що він є старшим братом позивача. Брат проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 та вони разом приїздили в 2013 році до нього в гості, потім поїхали до батьків. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили на квартирі у м. Полтаві, брат відкрив на ім`я ОСОБА_2 картку, щоб вона могла за його відсутність купити все необхідне, машини оформляв на неї, оскільки думав, що вони сім`я, в них все було спільне, говорили про весілля, яке було заплановане на листопад. Його мама та дружина спілкувалися з ОСОБА_2 , він також кілька разів дзвонив до неї, також ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та мамою їздили в Бєлгород до першої родини його брата. Стосунки з ОСОБА_2 в брата припинилися в жовтні 2014 року. Він та його дружина пересилали гроші ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що вона є дружиною старшого брата позивача. ОСОБА_1 розійшовся з дружиною, розлучився в квітні 2012 року та повідомив їм, що познайомився з дівчиною, проживав з нею в м. Полтава, хотіли створити сім`ю, разом робили покупки, готували їжу. ОСОБА_1 придбав два автомобілі та зареєстрував їх на ОСОБА_2 , він її повністю утримував, називав дружиною. Вона та мама позивача спілкувалися з ОСОБА_2 і вважала, що в них серйозні стосунки, ОСОБА_1 з ОСОБА_2 приїздили до них в гості, ночували в них та свекрів. Вона перераховувала декілька раз ОСОБА_2 гроші в сумі 1 500,00 грн і 2 000,00 грн. Вона думала, що в листопаді у них буде весілля, оскільки її запрошували, свекри також їздили до батьків ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 та її представника - адвоката Кадуна П. В. підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення відповідають не у повній мірі.

Щодо встановлення судами факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц (провадження № 61-5296св19)).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю підтверджується таким доказами:

- відкриттям позивачем на ім`я ОСОБА_2 банківських рахунків та карток,які поповнювались позивачем та якими відповідач користувалась, що свідчить про високий рівень довіри між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та наявність у сторін спільного бюджету;

- фотокартками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зроблені в різний час та різних містах, у тому числі у домашній обстановці, зокрема у батьків ОСОБА_2 , що вказує на наявність між ними сталих стосунків, які тривали довгий проміжок часу та мали серйозний характер;

- інформацією, що міститься на оптичному диску DVD-R, отриманою під час зйомок телепередачі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в аеропорту м. Бориспіль, звідки ОСОБА_1 мав виїхати на роботу за кордон, де ОСОБА_2 підтверджувала, що вони з позивачем мають намір одружитися, кохають одне одного та проживають разом, при цьому ОСОБА_2 демонструвала каблучку, яку їй подарував ОСОБА_1 на заручини;

- показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , допитаних у судовому засіданні в суді першої інстанції, які підтвердили наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактичних шлюбних відносин, з притаманними для цього обставинами ведення спільного бюджету, спільного господарства, здійснення спільних витрат, тощо.

При цьому суди попередніх інстанцій правильно врахували специфіку роботи позивача, який тривалий час перебував у рейсах та водночас у вільний час від роботи на судні, проживав у м. Полтаві з відповідачкою у квартирі, яку винаймали, що підтверджується роздруківками витрат з банківської картки в м. Полтаві, з якої позивач знімав грошові кошти, якими оплачував продукти, речі та одяг для відповідачки, спільний відпочинок у розважальних закладах.

Згідно з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) дійшла висновку, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу не забезпечують ефективний захист прав позивача у справі про поділ майна подружжя, а є лише підставою для вирішення цієї справи, а томуу задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо поділу майна

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що спірні автомобілі є спільною власністю подружжя, оскільки вони набуті за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, у яких вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, а ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільної сумісної власності на ці об`єкти, а тому вони підлягають поділу.

Щодо визнання правочинів недійсними

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном згідно із частиною першою статті 319 ЦК України. Однак розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України).

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (частини перша та друга статті 369 ЦК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина третя статті 65 СК України).

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним зі співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника в разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (частина четверта статті 369 ЦК України).

Установивши, що оспорювані правочини з відчуження спірних автомобілів укладенібез письмової згоди ОСОБА_1 як співвласника, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про визнання недійсними правочинів з відчуження ОСОБА_2 спірних автомобілів, оскільки вони укладені з порушенням положень частини третьої статті 65 СК України

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не довів, що між ним та ОСОБА_2 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, вказані обставини вже були предметом дослідження та суди попередніх інстанцій їм надали оцінку, а суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не здійснює переоцінку цих доказів, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Судові рішення ухвалені за результатами оцінки у сукупності всіх доказів та обставин справи.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог ОСОБА_1 , оскільки вказані позовні вимоги не забезпечують ефективний захист прав позивача у справі про поділ майна подружжя, а є лише підставою для вирішення цієї справи.

В іншій частині судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому підлягають залишенню без змін.

Оскільки по суті основних позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю і його поділ, про визнання недійсними правочинів з відчуження спірних автомобілів касаційна скарга залишається без задоволення, а судові рішення без змін, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та її представника - адвоката Кадуна Петра Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу скасувати та у задоволенні цих вимог відмовити.

У решті рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець