РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 559/2523/23

Провадження № 22-ц/4815/154/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач: ОСОБА_5

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_4 адвоката Заставного Романа Андрійовича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 жовтня 2023 року, ухвалене в складі судді Панчука М.В., повний текст рішення складено 03 листопада 2023 рок, у справі № 559/2523/23

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року адвокат Заставний Роман Андрійович звернувся з позовом в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позов мотивований тим, що 10.02.2022 приблизно ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки "Mazda 6", д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі "Київ-Чоп" зі сторони м. Львів у напрямку м. Києва, на 366 км + 800 м, що в межах с. Привільне, Дубенського району, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_2 від отриманих травм загинув на місці події. За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесено до ЄРДР. Постановою від 26.09.2022 кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України. оскільки в результаті ДТП вона втратила найдорожчу для себе людину - чоловіка, що стало причиною перенесеного нею морального потрясіння та душевних страждань.

Оскільки внаслідок ДТП діти загиблого ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 втратили найдорожчу для себе людину - батька, що стало причиною перенесеного ними морального потрясіння та душевних страждань.

Позивач ОСОБА_1 оцінює моральну шкоду своїх неповнолітніх дітей сина ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_3 у розмірі по 150 000 грн кожному. ОСОБА_4 оцінює свою моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу "Mazda 6", д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай". З урахування чотирьох потерпілих у справі, на відшкодування моральної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди з боку страховика дорівнює 78 000 грн, що становить на кожного потерпілого - 19 500 грн.

Вказує, що розмір страхового відшкодування моральної шкоди розрахований у відповідності до ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є співмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди. Таким чином, з огляду на те, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою щодо неповнолітнього ОСОБА_2 і малолітньої ОСОБА_3 становить по 130 500 грн на кожного, а щодо позивача ОСОБА_4 - 80 500 грн, та яка залишається не відшкодованою та у відповідності до ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача.

Просив суд про задоволення позову.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 жовтня 2023 року у позові, поданому адвокатом Заставним Романом Андрійовичом в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному об`ємі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується її завдавачем незалежно від наявності вини. Стверджує, що обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Наголошує, що у даній справі заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди поза межами страхового відшкодування, а саме заявлено вимоги на різницю фактичним розміром моральної шкоди і розміром страхового відшкодування, який встановлений положенням закону. Покликається на правові позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 10 лютого 2022 року ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки "Mazda 6", д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі "Київ-Чоп" зі сторони м. Львів у напрямку м. Києва, на 366 км + 800 м, що в межах с. Привільне, Дубенського району, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_2 від отриманих травм загинув на місці події, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесено до ЄРДР за №0000043.

Постановою від 26 вересня 2022 року заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції Крупенко Б.І. кримінальне провадження №0000043 від 10.02.2022 за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Даною постановою про закриття кримінального провадження встановлено, що у діях водія автомобіля "Mazda 6", д.н.з. НОМЕР_1 , невідповідностей вимогам ПДР, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП не вбачається. У діях велосипедиста ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 6.7 і п. 10.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок ВЧМТ у вигляді крововиливів у речовину та під оболонку головного мозку, переломів кісток черепа та основи черепа. ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння (кількість етилового спирту в крові 1.87%).

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 є дітьми загиблого ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 .

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу "Mazda 6", д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай". Страховик ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" до участі у справі в якості співвідповідача не залучався, клопотань про його залучення не заявлялося.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина друга та п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV».

В пунктах 140,141, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).».

Убачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу "Mazda 6", д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" за полісом № 202996530.

Позивачі не забажали аби страхова компанія відшкодовувала їм моральну шкоду. Розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день дорожньо-транспортної пригоди становив 6500 грн. Моральна шкода, завдана смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 78000 грн підлягала відшкодуванню страховиком ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай", за полісом № 202996530.

Матеріали справи не містять доказів звернення до страховика будь-яких інших потерпілих, крім позивачів. (78000:3=26000 грн на кожного потерпілого)

Страховик ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" до участі у справі в якості співвідповідача не залучався, клопотань про його залучення не заявлялося.

Розмір морального відшкодування для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оцінено по 150000 грн. кожному, а для відшкодування шкоди ОСОБА_4 оцінено у 100000 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (якби позивачі звернулись до страховика) для неповнолітніх становить по 124 000 грн кожному, для ОСОБА_4 74000 грн.

Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю батька позивачів, оскільки за недоведеності відповідачем факту виникнення такої шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого обов`язок з її відшкодування відповідно до вимог статей 1167, 1187 ЦК України покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини з урахування відповідальності страховика, визначеної договором страхування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходить з того, що позивачі безсумнівно зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати батька, однак заявлений розмір моральної шкоди є завищеним, тому, враховуючи відсутність вини відповідача, його матеріальне становище, те, що загиблий знехтував правилами безпеки руху, перебував у нетверезому стані, виходячи з принципу розумності і справедливості, а тому вважає, що наявні підстави для зменшення розміру такої шкоди та визначення її у розмірі по 50000 грн. для відшкодування шкоди неповнолітнім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожному та для відшкодування шкоди ОСОБА_4 - 25000 грн.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 (провадження № 61-40790св18) та від 27 січня 2021 року у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20).

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено частково на 36,6 %, а тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3124,72 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_4 адвоката Заставного Романа Андрійовича задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 жовтня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі по 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень кожному.

Стягнути з ОСОБА_5 у дохід держави 3124,72 грн. судового збору понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 14 березня 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.