ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 661/285/20

провадження № 61-194св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги Херсонської обласної прокуратури і Державної казначейської служби України на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 вересня 2020 року у складі судді Матвєєвої Н. В. та постанову Херсонського апеляційного суду від 25 листопада 2021 рокуу складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом про відшкодування заробітку.

Обґрунтовує його тим, що вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 липня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України та виправдано. 14 квітня 2010 року його було відсторонено від посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Нова Каховка Херсонської області - начальника головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у м. Нова Каховка Херсонської області на час розслідування кримінальної справи, а у подальшому звільнено з займаної посади у зв`язку із набранням обвинувальним вироком законної сили.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та інших нормативно-правових актів, зазначав, що у зв`язку з незаконним засудженням, він має право на відшкодування заробітку, втраченого за час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та відбування покарання.

З урахуванням заяви про уточнення розрахунку розміру заробітку, просив суд стягнути з державного бюджету шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь втрачений заробіток в розмірі 2 856 251,35 грн.

Короткий зміст судових рішень

Суди розглядали справу неодноразово.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2020 року замінено неналежного відповідача Державну казначейську службу України на належного - державу Україна в особі Державної казначейської служби України.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 вересня 2020 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 09 листопада 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток у розмірі 986 893,17 грн з подальшим утриманням податків та обов`язкових платежів. У іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 незаконно відсторонено від посади, а в подальшому звільнено з посади, у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, що є обмеженням його права. Тому шкода, завдана внаслідок такої процесуальної дії, підлягає відшкодуванню, як і втрачений заробіток за період незаконного звільнення з посади до набрання чинності виправдувальним вироком суду.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 28 січня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Херсонську обласну прокуратуру.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено, рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 вересня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позовна заява пред`явлена до неналежного відповідача. Залучення в якості відповідача держави лише в особі Державної казначейської служби України і не залучення органу (органів), чиїми діями завдано шкоди постраждалій особі, перешкоджає встановити дійсні обставини справи, визначити причини й підстави вчинення неправомірних дій щодо виправданої особи. Незалежно від того, що шкода відшкодовується без доведення вини, такі доводи можуть подати саме ці органи, а не Державна казначейська служба України, яка участі у кримінальному провадженні не брала, будь-яких дій відносно позивача не вчиняла, тому й не могла надати пояснення з приводу як обставин, викладених у позові, так і з приводу визначення розміру втраченого позивачем заробітку.

Постановою Верхового Суду від 13 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Херсонського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

На вказані обставини суд апеляційної інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у позові ОСОБА_1 з тих підстав, що позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення. Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 вересня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Новокаховського міського суду Херсонської області (яким ухвалено виправдувальний вирок щодо нього) з позовом про визначення розміру середнього заробітку, який він втратив внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та стягнення визначених сум за рахунок коштів державного бюджету. Оскільки позивача було незаконно відсторонено, а з набранням вироком законної сили звільнено з посади, що призвело до втрати ним заробітку, то шкода, завдана внаслідок таких дій підлягає відшкодуванню. Ураховуючи наявність порушеного права позивача, встановленого законом права на звернення до суду за захистом такого права та права на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного відсторонення від посади на підставі постанови старшого слідчого прокуратури та звільнення з посади на підставі обвинувального вироку, який в подальшому був скасований, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про захист порушених прав позивача в обраний ним спосіб.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги відносно того, що позовна заява була пред`явлена до неналежного відповідача. Позивач вважає, що шкода йому була заподіяна внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, порушення кримінальної справи Херсонською обласною прокуратурою, а також незаконного засудження судами першої та апеляційної інстанції. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про прокуратуру» шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. Отже, залучення цих органів в таких справах не є обов`язковою, тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, розглянувши позов із суб`єктним складом, заявленим позивачем.

Виходячи із зазначених підстав, доводи апеляційної скарги щодо незалучення до участі у справі в якості співвідповідача - податкову міліцію ДПІ у м. Нова Каховка, в якій працював позивач до його відсторонення від роботи та звільнення, колегія суддів не приймає.

Аргументи учасників справи

У грудні 2021 року Херсонська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення судів в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що підставою для відшкодування втраченого заробітку є саме відсторонення від роботи (посади), що у свою чергу, є процесуальною дією, передбаченою КПК України. Відсторонений від посади позивач був у період з 14 квітня 2010 року по 08 лютого 2016 року. Проте, з 08 лютого 2016 року грошове забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалось і не виплачувалось у зв`язку з прийняттям рішення роботодавця про звільнення з податкової міліції, а не у зв`язку з відстороненням від посади. Тому правовідносини щодо відшкодування втраченого заробітку за період з 08 лютого 2016 року по 28 листопада 2019 року є правовідносинами, пов`язаними із звільненням позивача з публічної служби і не регулюються спеціальним Законом. Таке відшкодування може бути проведено за рішенням роботодавця позивача, а за відсутності такого - на підставі судового рішення про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 4 розділу XII Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 року № 616, у разі поновлення особи начальницького складу податкової міліції після незаконного звільнення з підстав ухвалення виправдувального вироку, яким встановлено інший порядок відшкодування грошового забезпечення особам начальницького складу податкової міліції у разі поновлення на посаді у зв`язку з незаконним звільненням, ніж визначено Законом у разі відсторонення особи від роботи (посади), відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Крім того, судами допущено порушення норм процесуального закону, а саме не звернуто увагу на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц зробила висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава Україна, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

У грудні 2021 року Державна казначейська служба України засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що безспірне списання шкоди здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, а не з єдиного казначейського рахунка, як зазначено в резолютивній частині оскаржуваних рішень. При цьому, Казначейство виконує безспірне списання суми коштів, яка зазначена у виконавчому документі і не має повноважень змінювати суму стягнення, самостійно утримувати податки та збори. В оскаржених рішеннях боржником виступає Держава в особі єдиного органу - Казначейства, при цьому судом не враховано, що роботодавець позивача, який виконує функції податковою агента, - податкова міліція ДНІ у м. Нова Каховка Херсонської області.

У червні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційні скарги Херсонської обласної прокуратури і Державної казначейської служби України, у якому просив відмовити у задоволенні касаційних скарг.

Відзив мотивовано тим, що держава, приймаючи Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», взяла на себе зобов`язання відшкодувати втрачений заробіток за період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за рахунок державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів прокуратури і суду. Єдиною необхідною вимогою для запуску механізму відшкодування, передбаченого згаданим Законом, є наявність виправдувального вироку.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Херсонської обласної прокуратури.

В ухвалі вказано, що в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень Херсонська обласна прокуратури посилається на те, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Державної казначейської служби України. Відмовлено у задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про зупинення виконання рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 вересня 2020 року та постанови Херсонського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року.

В ухвалі вказано, що в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень Державна казначейська служба України посилається на те, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

23 травня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року направлено до Нововоронцовського районного суду Херсонської області копії матеріалів касаційного провадження у справі для відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2023 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 661/285/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування заробітку в частині наступних матеріалів:

- копія позовної заяви ОСОБА_1 ;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.01.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.01.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 28.02.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 02.03.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.04.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 29.04.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 19.05.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.05.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 22.07.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.08.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.09.2020;

- рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.09.2020;

- ухвала Новокаховського міського суду Херсонської області від 09.11.2020;

- клопотання/заява ОСОБА_1 від 27.11.2021;

- копія ухвали Херсонського апеляційного суду від 28.01.2021 про залучення третьої особи;

- копія пояснення Херсонської обласної прокуратури від 24.02.2021 у справі №661/285/20;

- копія постанови Херсонського апеляційного суду від 25.02.2021.

26 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла справа № 661/285/20 (частково відновлене втрачене судове провадження у справі).

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року продовжено ОСОБА_1 строк для подання відзиву на касаційні скарги Херсонської обласної прокуратури і Державної казначейської служби України. Відмовлено Херсонській обласній прокуратурі у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні. Справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку втраченого заробітку у розмірі 986 893,17 грн з подальшим утриманням податків та обов`язкових платежів. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_1 06 липня 2009 року прийнятий на службу в податкову міліцію Державної податкової адміністрації у Херсонській області (наказ від 06 липня 209 року № 850-о).

Наказом Державної податкової адміністрації України від 14 квітня 2010 року № 247, на виконання постанови старшого слідчого прокуратури м. Нова Каховка Херсонської області Сосновського М. В. від 15 березня 2010 року, капітана податкової міліції ОСОБА_1 відсторонено від посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Нова Каховка Херсонської області - начальника головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у м. Нова Каховка Херсонської області на час розслідування кримінальної справи.

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права працювати в органах податкової міліції Державної податкової адміністрації України на посадах, пов`язаних з виконанням функцій представника влади відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» строком на три роки, з позбавленням його спеціального звання начальницького складу - капітана податкової міліції відповідно до статті 54 КК України. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком три роки.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2015 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено. Виключено з обвинувачення ОСОБА_1 кваліфікуючу ознаку - «поєднане з вимаганням хабаря». В іншій частині вирок залишено без змін.

Наказом ДФС України від 08 лютого 2016 року № 274-о, виданого на виконання вироку Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2015 року, ОСОБА_1 звільнений зі служби в податковій міліції з 02 лютого 2016 року.

22 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 09 лютого 2017 року вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасовано, призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 липня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, яка діяла станом на 24 лютого 2010 року, та виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року залишено без змін.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року, визнано протиправною відмову Державної фіскальної служби України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника головного відділу податкової міліції - першого заступника начальника Державної податкової інспекції у м. Нова Каховка Херсонської області, поновлено спеціальне звання «капітан податкової міліції», визнано запис у трудовій книжці № 23 від 08 лютого 2016 року недійсним та вчинено відповідний запис про це, зараховано час з 08 лютого 2016 року по день поновлення на посаді до загального трудового стажу, стажу державної служби, безперервного стажу, вислуги в спеціальних званнях.

Відповідно до листа ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим, та м. Севастополі від 23 січня 2020 року № 25/Ч/21-22-05-02-19 розмір місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 на дату відсторонення від посади складав 4 629,02 грн. Одноденний розмір грошового забезпечення станом на 14 квітня 2010 року обраховано у розмірі 154,30 грн.

Згідно з розрахунком середнього заробітку ОСОБА_1 від 23 березня 2020 року № 60/21-22-05-02-09, наданого ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим, та м. Севастополі, розмір середнього заробітку позивача за період відсторонення його від посади з 14 квітня 2010 року до 08 лютого 2016 року включно становив 328 196,10 грн.

Розмір середнього заробітку за період після звільнення позивача з посади починаючи з 09 лютого 2016 року по 27 листопада 2019 року включно становив 401 874,62 грн. Середньоденний заробіток до січня 2018 року становив 154,30 грн, з січня до березня 2018 року - 167,82 грн, з березня 2018 року до листопада 2019 року включно - 447,72 грн. При визначенні розміру середньоденного заробітку за період з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року врахований коефіцієнт підвищення посадового окладу в розмірі 1,08765, середньоденний заробіток за період з 01 березня 2018 року обраховано з грошового забезпечення за новими умовами оплати праці в сумі 13 431,50 грн на місяць. Розмір посадового окладу ОСОБА_1 з 14 квітня 2010 року складав 1 620,00 грн, з 01 січня 2018 року -1 762,00 грн, коефіцієнт підвищення посадового окладу - 1,08765.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку ДФС України про суми виплачених доходів, ОСОБА_1 з квітня 2010 року до квітня 2019 року доходи не отримував, окрім додаткового блага від АТ «Ідея Банк» у березні 2017 року в сумі 372,67 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина (пункт 1 частини першої стаття 1 Закону).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду (стаття 2 Закону).

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій (пункт 1 статті 3 Закону).

Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення (частина перша статті 4 Закону).

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року у справі

№ 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що:

«внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Законом установлено, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі ухвалення виправдувального вироку здійснює суд, про що постановляє відповідну ухвалу. Таким судом у справі, що розглядається, є Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області. Стосовно ОСОБА_3 не виконано передбаченого статтею 11 Закону № 266/94-ВР обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав, та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті його порушеного права. Оскільки Закон № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. Із аналізу положень статті 12 Закону № 266/94-ВР вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції»). Суди встановили, що за захистом свого порушеного права ОСОБА_3 звернувся у порядку цивільного судочинства до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, який ухвалив виправдувальний вирок щодо нього, із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а саме незаконним засудженням. За таких обставин та з підстав, передбачених наведеними нормами матеріального права, суди помилково вважали наявними правові підстави для закриття провадження у справі у частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не звернувши достатньої уваги на предмет і підстави поданого позову, характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також наявність порушеного права позивача, встановленого законом, на звернення до суду за захистом такого права та права на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного засудження».

У пунктах 43-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), на яку посилається Херсонська обласна прокуратура у касаційній скарзі, вказано, що:

«саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав незалучення відповідного територіального органу ДКСУ. Відмовивши у задоволенні позову з формальних міркувань, апеляційний суд не переглянув справу по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів».

У справі, що переглядається:

колегія суддів відхиляє доводи касаційних скарг щодо залучення/незалучення до участі у справі певних органів державної влади, які, на думку відповідачів, мають представляти державу у спірних правовідносинах, оскільки позов пред`явлено до держави України, саме яка і є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, а залучення або ж незалучення до участіу таких категоріях спорів окремих органів державної влади не впливає на правильність визначення належного відповідача;

необґрунтованими є доводи касаційної скарги прокуратури, що відповідно до Закону відшкодовується лише втрачений заробіток за період відсторонення від роботи (посади), оскільки розмір таких сум визначається судом відповідно до Закону та з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином як за час відсторонення від роботи (посади), так і за час відбування кримінального покарання (частина перша статті 4 Закону);

суди встановили, що вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2015 року ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права працювати в органах податкової міліції Державної податкової адміністрації України на посадах, пов`язаних з виконанням функцій представника влади відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» строком на три роки. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком три роки. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2015 року вирок щодо призначених основного та додаткового покарань залишено без змін. Наказом ДФС України від 08 лютого 2016 року № 274-о ОСОБА_1 звільнений зі служби в податковій міліції з 02 лютого 2016 року саме на виконання вироку Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 18 грудня 2015 року, тобто в порядку відбування кримінального покарання (додаткового) в частині позбавлення права працювати в органах податкової міліції.

Встановивши, що позивача було незаконно відсторонено, а з набранням вироком законної сили - звільнено з посади, що призвело до втрати ним заробітку, суди зробили обґрунтований висновок про наявність у позивача права на відшкодування шкоди в порядку, передбаченому Законом, до якої віднесений і заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій (пункт 1 статті 3 Закону).

Аргумент касаційної скарги прокуратури про те, що слід застосовувати Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 року № 616, необґрунтований з таких підстав.

Ієрархія актів цивільного законодавства може базуватися на їх юридичній силі (вимір по вертикалі). Вона поширюється, по-перше, на співвідношення закону та підзаконних актів та, по-друге, на співвідношення Конституції та законів (як кодифікованих, так і інших (поточних)). Одночасно слід визнати існування ієрархії між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі). Стосовно виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Такий спосіб вирішення колізії норм ЦК з нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див. рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України, Великою Палатою Верховного Суду, касаційними судами (див. постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15), постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року в справі № 369/7921/21 (провадження № 61-5293 сво 23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 753/95/21 (провадження № 61-3800сво23)).

Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду регулюється ЦК України, як основним регулятором приватних відносин (зокрема, статтею 1176 ЦК України), та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Втрачений заробіток в розумінні ЦК України як основного регулятора, так і Закону, є шкодою.

Тому при визначенні розміру втраченого заробітку не підлягає застосуванню Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги Державної казначейської служби України, що відшкодування такої шкоди здійснюється з Державного бюджету України згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, тому суд не має визначати такий порядок, зокрема, шляхом зазначення в резолютивній частині рішення про списання коштів з єдиного казначейського рахунка.

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Органи казначейської служби при виконання судових рішень про стягнення коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, здійснюють безспірне списання суми коштів, яка зазначена у виконавчому документі і не мають повноважень змінювати суму стягнення, самостійно утримувати податки та збори, оскільки законодавством України не покладено на органи казначейської служби функції податковою агента фізичної особи при виконанні судових рішень. Тому у таких справах податкові зобов`язання, які виникають у зв`язку з ухваленням судових рішень про стягнення коштів, не впливають на порядок їх виконання і не визначаються судом.

Суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку з подальшим утриманням податків та обов`язкових платежів. Тому резолютивну частині рішення суду першої інстанції слід змінити.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційних скарг, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу Державної казначейської служби України слід задовольнити частково, а касаційну скаргу Херсонської обласної прокуратури залишити без задоволення, резолютивну частину рішення суду першої інстанції змінити, а в іншій оскарженій частині залишити без змін.

Оскільки Верховний Суд лише змінює судові рішення в частині редакції резолютивної частини про стягнення коштів, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Херсонської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 вересня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації втраченого заробітку в розмірі 986 893,17 грн змінити, виклавши абзац другий в такій редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 986 893,17 грн компенсації втраченого заробітку».

В іншій оскарженій частині рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 вересня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук