Провадження № 22-ц/802/298/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Тертичного Ю. В.,

представників відповідача Міщук І. В., Булат Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Богор-Плюс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Волинська обласна державна адміністрація, Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації, Приватне підприємство «Брок-Плюс», про визнання недійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання незаконним та скасування рішень державного реєстратора, за апеляційною скаргою відповідача Приватного підприємства "Богор-Плюс" на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2024 року про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПП «Богор-Плюс», треті особи на стороні відповідача Волинська ОДА, Управління містобудування та архітектури Волинської ОДА, ПП «Брок-Плюс», про визнання недійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання незаконним та скасування рішень державного реєстратора.

15 січня 2024 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову, на обґрунтування якої зазначав, що він є власником об`єктів незавершеного будівництва, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером :06:000:2162.

Покликається на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладено на підставі рішення про реєстрацію права власності від 21.10.2020 за відповідачем, яке було прийнято державним реєстратором виконавчого комітету Луцької міської ради Кучмою І. І. на підставі: протоколу загальних зборів учасників (власників) ПП «Брок-Плюс» №5 від 20.10.2020; акту прийому-передачі та грошової оцінки майна від 20.10.2020, підписаного між ОСОБА_2 та ПП «Брок-Плюс». Спірне майно (об`єкти незавершеного будівництва) зареєстроване за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, сільська рада Прилуцька. Відповідно ж до правовстановлюючих документів та матеріалів інвентаризації спірне майно (об`єкти незавершеного будівництва), знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , тому у нього не було можливості раніше дізнатись про зміну власника.

Заявник зазначає, що подані відповідачем документи для державної реєстрації права власності на майно не могли бути підставою для реєстрації права власності відповідно до закону. Станом на 20.10.2020 ОСОБА_2 взагалі не був власником майна, оскільки продав спірне майно ще у 2001 році ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті якої він став спадкоємцем її майна, в тому числі й спірної земельної ділянки .

Крім того, з реєстру судових рішень йому стало відомо, що відповідачем у листопаді 2023 року подано позов про зняття заборони відчуження спірної земельної ділянки (кадастровий номер :06:000:2162), припинення обтяження речового права (справа №903/1150/23). Дана справа безпосередньо стосується оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :06:000:2162) несільськогосподарського призначення від 24.12.2020.

Вважає, що такі дії відповідача свідчать про бажання відчужити спірне майно. Відтак, невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:2162, площею 14,68 га, та на об`єкти нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 228, рішення про реєстрацію права власності від 21.10.2020, яке прийняте державним реєстратором Кучмою І.І., виконком Луцької міськради, номер відомостей про речове право 38766100) незавершене будівництво «Луцький м`ясокомбінат, що будується», а саме: незавершене будівництво, М`ясопереробний комплекс, 1 (площа забудови 12862 кв. м); незавершене будівництво, холодильник з компресорною, 2 (площа забудови 7853 кв. м); незавершене будівництво, М`ясожировий комплекс, 3 (площа забудови 5524 кв. м); незавершене будівництво, Корпус перед забійного збереження худоби, 4 (площа забудови 5293 кв. м.); незавершене будівництво, Адміністративний корпус, 5 (площа забудови 1326 кв. м); незавершене будівництво, Блок підсобних цехів, 6 (площа забудови 1950 кв. м.); незавершене будівництво, Центр технічних фабрикатів, 7 (площа забудови 1550 кв. м); незавершене будівництво, Санітарна бойня, карантин, ізолятор, 8 (площа забудови 1130 кв. м); незавершене будівництво, Перехідна галерея (1 шт.), 9 (площа забудови 261 кв. м); незавершене будівництво, Вагова з 15-ти і 30-ти тонними вагами, 10 (площа забудови 75 кв. м); незавершене будівництво, Пункт мийки і дезінфекції машин, 11 (площа забудови 500 кв. м); незавершене будівництво, Книжна на 2 преса, 12 (площа забудови 88 кв. м); незавершене будівництво, Піднавіс для кісток, 13 (площа забудови 210 кв. м); незавершене будівництво, Котельня 14 (площа забудови 1296 кв. м); до складу входять: димова труба (площа забудови 88 кв. м), бункер мокрого зберігання солі (площа забудови 24 кв. м), площадка деаераторів (площа забудови 80 кв. м, бак-акумулятор гарячої води У=400 куб. м. (2 шт.) (площа забудови 176 кв.м); незавершене будівництво, Установка мазутозабезпечення, 15 (площа забудови 1950 кв. м), до складу входять: мазутонасосна (площа забудови 175 кв. м), приймальне ємкість (площа забудови 100 кв. м), резервуар з/б підземний У=500 куб.м (2 шт) (площа забудови: 242 кв.м); з.д. естакада для злиття мазуту (площа забудови 53 кв. м); незавершене будівництво, Роздільча будова, 16 (площа забудови 96 кв. м); незавершене будівництво, КНС - 18, 17 (площа забудови 75 кв. м); незавершене будівництво, насосна станція оборотного водозабезпечення, 18 (площа забудови 150 кв. м); незавершене будівництво, Градірня 3-х секційна, 19 (площа забудови 220 кв. м); незавершене будівництво, Вузол водопровідних споруд, 20, до складу входять: резервуар для води ємк. 700 куб. м (площа забудови: 578 кв. м), водопровідна насосна станція (площа забудови 162 кв. м), електролізна установка (площа забудови 58 кв. м), водонапорна башня (площа забудови 67 кв. м); незавершене будівництво, Приміщення для очищення гноєвих стоків, 21 (площа забудови 240 кв. м); незавершене будівництво, Блок очисних споруд (2 шт.), 22 (площа забудови 1930 кв. м); незавершене будівництво, КНС-24, 23 (площа забудови 169 кв. м); незавершене будівництво, Вузол очисних споруд дощових вод, 24, до складу входить: зливонакопичувач (площа забудови 688 кв. м), очисні споруди (площа забудови 360 кв. м), КНС (площа забудови 36 кв. м); незавершене будівництво, Очисні споруди замазученої стічної води, 25 (площа забудови 56 кв. м); незавершене будівництво, Склад аміаку і масел, 26 (площа забудови 81 кв. м); незавершене будівництво, Склад матеріалів і обладнання (ГО), 27 (площа забудови 395 кв. м); незавершене будівництво, Склад матеріалів і обладнання (замовник), 28 (площа забудови 640 кв. м); незавершене будівництво, ТП, 29 (площа забудови 62 кв. м); незавершене будівництво, Огорожа проммайданчика, 30 (площа забудови 1450 м/п); незавершене будівництво, Майданчик водозабірних споруд, 31, до складу входять: свердловина на період будівництва (1 шт.), свердловина для водозабезпечення м`ясокомбінату (4 шт.); незавершене будівництво, АДРЕСА_2 (площа забудови 7700 кв. м.); незавершене будівництво, Під`їзна а/дорога до водозабірних споруд, 33 (площа забудови 1500 кв. м); незавершене будівництво, Під`їзна а/дорога до проммайданчика, 34 (площа забудова 9200 кв. м); незавершене будівництво, Позамайданчиковий зливовий колектор, 35 (площа забудови 1832 кв. м); незавершене будівництво, Позамайданчиковий зливовий колектор під тиском, 36 (площа забудови 710 мп); незавершене будівництво, Позамайданчиковий каналізаційний колектор, 37 (площа забудови 2050 мп); незавершене будівництво, Позамайданчиковий каналізаційний колектор під тиском, 38 (площа забудови 1240 мп); незавершене будівництво, Майданчикові теплові мережі, 39 (площа забудови 3097 мп); незавершене будівництво, Позамайданчиковий водовід, 40 (площа забудови 3510 мп); незавершене будівництво, Залізнична колія, 41 (площа забудови 640 мп); незавершене будівництво, Майданчикові мережі водопостачання, 42 (площа забудови 2485 мп); незавершене будівництво, Майданчикові мережі водопостачання каналізації, 43 (площа забудови 6796 мп).

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на зазначене в заяві нерухоме майно: земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:2162, площею 14,68 га, та на вказаних у заяві 43 об`єкти незавершеного будівництвом нерухомого майна «Луцький м`ясокомбінат, що будується» (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 228).

Не погодившись із даною ухвалою суду, ПП «Богор-Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підтвердження доводів позивача, які він наводить у заяві про забезпечення позову щодо сумнівів у юридичній силі документів, на підставі яких здійснено державну реєстрацію права власності за приватним підприємством, заявником не наведено жодних фактів, які можуть підтвердити наведене. Також саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вважає доводи, викладені в заяві, необґрунтованими, а тому переконаний, що суд, взявши їх до уваги, дійшов помилкового висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача без надання належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заявнику належать права на 43 об`єкти незавершеного будівництва « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Крім того, в заяві про забезпечення позову не зазначено вартості майна відповідача, на яке він просить накласти арешт, що також ставить під сумнів доцільність застосування даного заходу забезпечення позову. А також застосування такого заходу забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами немайнового характеру про визнання недійсним договору та скасування державної реєстрації, що також не відповідає вимогам п. 3 ст. 150 ЦПК України. Відповідач просив скасувати ухвалу суду про забезпечення позову та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Покликається на те, що позивач є власником (спадкоємцем) спірного майна об`єкта незавершеного будівництва та користувачем земельної ділянки, на якій знаходяться ці об`єкти, а відповідачем здійснюються намагання відчужити вказане майно, тому застосування зазначених заходів забезпечення позову є обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Тертичний Ю. В. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, покликаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, а представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати ухвалу суду з підстав та доводів, наведених в апеляційній скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, представник Волинської ОДА подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому колегія суддів, на підставі ст.372 ЦПК України, ухвалила проводити розгляд справи у відсутності цих учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, зважаючи на наведені доводи на обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також наведені підстави та предмет позову, суд доходить висновку, що заявлені вимоги про накладення арешту на майно відповідають характеру спірних правовідносин, такі заходи зможуть забезпечити виконання рішення суду у разі його задоволення, а також унеможливлять подальшу перереєстрацію прав на спірне майно і, як наслідок, забезпечать права третіх осіб, до яких можуть бути подані позови щодо оспорювання їх права власності.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів у повній мірі не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Приватного підприємства «Богор-Плюс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Волинська обласна державна адміністрація, Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації, Приватне підприємство «Брок-Плюс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

24 грудня 2020 року між державою Україна в особі Волинської обласної державної адміністрації (продавця) та ПП «Богор-Плюс» (покупця) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, кадастровий номер :06:000:2162, площею 14,68 га, яка розташована за межами с.Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать покупцю.

Заява обґрунтована тим, що позивач є власником у порядку спадкування об`єктів незавершеного будівництва, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером :06:000:2162. Позивач покликається на те, що спадкоємцем ОСОБА_3 було придбано 12.12.2001 року в ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу об`єкти незавершеного будівництва: будівлю столярного цеху, процент готовності якого становить 51%, будівлю складу № 1, 72% готовності, будівлю незавершеного складу, 72% готовності, та склад ГО, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

Однак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що, як видно із переліку 43 об`єктів незавершеного будівництвом нерухомого майна загальною площею 161200 кв.м та виробничою площею 46921 кв. м, на яке судом накладено арешт, не зазначено, чи якісь із них відносяться до тих чотирьох об`єктів, що були придбані спадкодавцем позивача загальною площею 3183,9 кв.м.

Суду надано докази того, що ОСОБА_2 набув права власності на спірні об`єкти нерухомого майна, яке за ним зареєстроване за індексним номером 228423156 від 16.10.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію (індексний номер 54615296 від 16.10.2020), що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав та є дійсним і не оспорювалось.

Як пояснили представники сторін у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, спірна земельна ділянка площею 14,68 га перебувала у користуванні попереднього власника недобудованих приміщень, а спадкодавцем ОСОБА_3 до дня її смерті право власності на земельну ділянку не було виготовлено.

Оспорюваний договір купівлі-продажу укладений на підставі рішення про реєстрацію права власності від 21.10.2020 за відповідачем, яке було прийнято державним реєстратором виконавчого комітету Луцької міської ради Кучмою І.І. (номер відомостей про речове право 38766100) на підставі: протоколу загальних зборів учасників (власників) ПП «Брок-Плюс» №5 від 20.10.2020; акту прийому передачі та грошової оцінки майна від 20.10.2020, підписаного між ОСОБА_2 та ПП «Брок-Плюс» у зв`язку із внесення ним цього майна до статутного капіталу даного товариства.

Спірне майно (об`єкти незавершеного будівництва) зареєстроване державним реєстратором за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, сільська рада Прилуцька.

Як стверджує позивач, відповідачем у листопаді 2023 року подано позов про зняття заборони відчуження спірної земельної ділянки (кадастровий номер :06:000:2162), припинення обтяження речового права (справа №903/1150/23) та вважає, що такі дії свідчать про бажання відчужити спірне майно. Однак, відповідач, спростовуючи такі доводи, вказує на те, що договір купівлі-продажу цієї ділянки від 24.12.2020 року передбачав умови оплати з розстрочкою платежів, у зв`язку з чим була накладена заборона відчуження до повної оплати всієї суми. Оскільки ПП «Богор-Плюс» повністю провело розрахунок за договором, то вимагало через суд зняття вказаної заборони. Інших підстав стверджувати про бажання чи намагання відповідача відчужити спірне майно позивачем в суді не доведено.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 ).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4 частини першої статті 151 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина друга статті 149 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2022 року в справі № 910/8482/18 (910/4866/21) вказано, що: «під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18, від 13 жовтня 2020 року у справі №917/273/20, від 16 лютого 2021 року у справі №910/16866/20, від 09 червня 2021 року у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20), де зазначено, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Щодо доцільності накладення арешту, апеляційний суд зазначає, що такий спосіб забезпечення позову може узгоджуватися, зокрема, із вимогою майнового характеру, а в даному випадку позовні вимоги є немайновими, а саме - визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Тобто, у даній справі накладення арешту на спірне майно не узгоджується з предметом і підставами позову, відтак відсутня доцільність у застосуванні такого заходу забезпечення позову. Разом тим, накладення арешту на визначений обсяг майна не може вважатися обґрунтованим з огляду на зміст позовних вимог, які визначив позивач, та може призвести до порушення законних прав відповідача.

Отже, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в частині недотримання судом критерію співмірності заходу забезпечення позову із пред`явленими позовними вимогами, оскільки незастосування арешту не може унеможливити виконання рішення суду, якщо позов буде задоволений, так як майнових вимог позивачем не ставилось, а таке рішення не підлягає примусовому виконанню.

Подібний правовий висновок висловлений також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 квітня 2023 року у cправі № 907/268/22.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зважаючи на викладене, оскільки суд першої інстанції помилково, не з`ясувавши всіх обставин справи, задовольнив заяву про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного підприємства "Богор-Плюс" задовольнити.

Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2024 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді