ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/30679/23

Провадження № 22-ц/4820/723/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2024 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 25 квітня 2012 року між сторонами укладено шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також відомості про відповідача як батька, були внесені до актового запису про народження сина позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя із відповідачем не склалось, шлюбні відносини та спільне проживання та ведення спільного господарства фактично припинено.

Із урахуванням викладеного, просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , укладеним 25 квітня 2012 року, актовий запис №352.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2024 року позов задоволено, шлюб, зареєстрований 25 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (актовий запис № 352), розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом не з`ясовано фактичні взаємини між відповідачем та позивачкою та дійсні причин та підстави її позову про розірвання шлюбу, не враховано інтереси неповнолітніх дітей, та доводи відповідача і заперечення щодо розірвання шлюбу. Зазначає, що зазначені в рішенні суду висновки не відповідають дійсним обставинам, оскільки сторони насправді проживали і проживають весь час однією сім`єю, ведуть спільне господарство та виховують дітей. Зазначені в рішенні суду висновки про те, що шлюбні відносини існують формально, спільне життя не склалось через несумісність характерів, що призводить до частих суперечок між ними, спільне господарство не ведеться, - не підтверджено ніякими доказами. Сторони придбали за кордоном автомобіль, яким користується позивачка, а також будинок, у Польщі, де сім`я на час подання позову проживала разом. Також вказує, що звертався до суду із заявою про надання строку на примирення, але суд не надав відповідачу достатньо часу для того, щоб він мав можливість разом із дітьми переконати позивачку відмовитись від свого наміру отримати рішення про розірвання шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заперечує проти доводів апеляційної скарги, оскільки вони не відповідають дійсності, спотворені та перекручені відповідачем. На думку позивачки, обставини справи, які мали місце насправді та мають вирішальне значення для правильного вирішення спору були належним чином досліджені судом першої інстанції та отримали вірну правову оцінку. Відповідач намагається зберегти тільки формально існуючий шлюб між ними. Наполягає на розірванні шлюбу.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належний чином. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 25 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №352, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 (а.с.9).

Сторони мають двох дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 ).

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу позивачка зазначала, що між сторонами шлюбні відносини існують формально, оскільки вони разом не проживають. Тривалий час спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Спільне життя у них не склалося через непорозуміння щодо вихованню дітей, несумісність характерів, що призводить до частих суперечок між ними. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу.

Так, відповідно до ст.ст. 3, 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За приписами статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Аналізуючи норми чинного законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки.

Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання такого шлюбу.

Як встановлено судом, позивачка не бажає перебувати з відповідачем у шлюбі і наполягає на розірванні шлюбу.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції. Належних та допустимих доказів на спростування зазначених висновків суду матеріали справи не містять, відповідачем теж не надано таких доказів.

Установивши, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що розриваючи шлюб між сторонами суд невірно встановив, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову. Під час розгляду справи суд, з дотриманням положень ч. 4 ст. 265 ЦПК України з`ясував фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, з`ясував, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; зазначив норми права, які слід застосувати при розгляді питання про розірвання шлюбу.

Аналогічно не можуть бути підставою для скасування судового рішення посилання апелянта на те, що в рішенні суду не зазначається про докази, які свідчать про відсутність ведення спільного господарства сторонами та формальне існування шлюбу між ними. Такі доводи є неприйнятними, спростовуються волевиявленням позивачки розірвати шлюб, зводяться до незгоди апелянта із судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк