Справа № 308/1038/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря: Форкош Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2021 року, головуюча суддя Шалата В.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ «Фангарант Груп» - Гаврилюк О.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №7 від 02.11.2019 року в розмірі 29369,33грн. та 2270,00 грн. сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.11.2019 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір №7 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Цей договір укладено в електронній формі. Згідно умов даного договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Apple iPhone 11 Pro Max 64Gb Midnight Green (MWH22) » (далі-товар), встановленою вартістю 50021,43грн. Передача товарів засвідчена підписом відповідача в договорі.

Умовами пакету фінансування визначеними в договорі встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення Договору. Станом на 18.01.2021 відповідач не виконав прийнятих на себе зобов`язань, щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару. За весь період дії договору відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено: 02.11.2019 5002,00грн. (платіж при отриманні товару); 16.12.2019 - 5002,15 грн.; 21.01.2020р. 5002,15грн.; 15.06.2020р. 16856,32грн. Разом з тим, на день подачі позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем складає 29369,33 грн., в тому числі: 18158,81грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару та 11210,52грн. - сума штрафних санкцій відповідно до п.п. 12.2-12.3 Договору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2021 року позов задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованість за договором №7 від 02.11.2019 у сумі 29369 (двадцять дев`ять тисяч триста шістдесят дев`ять гривень) грн.33коп., з яких: 18158,81 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару (місячних платежів) та 11210,52грн. - сума штрафних санкцій (неустойка).

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Підставами подання апеляційної скарги відповідач наводив, що під час дії карантину не нараховується штрафні санкції за прострочення, позивачем не надано належних доказів того, що станом на день укладення договору були розміщені Правила отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізніше саме в тій редакції і з тим самим змістом, копія яких надана суду, звертав увагу і на відсутність власноручного підпису на укладення договору про споживчий кредит чи надання заяви про застосування електронного підпису та отримання цього споживчого кредитного договору, що виключає встановлення факту укладення між сторонами договору в електронній формі. Посилався на повну сплату придбаного телефону. Наводив також інші підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Від представників сторін надішли заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, задовольняючи позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача 29369 грн. 33коп., з яких: 18158,81грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару (місячних платежів) та 11210,52грн. - сума штрафних санкцій (неустойка), місцевий суд виходив із її обґрунтованості та доведеності, проте колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки такого суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини перші статей 15, 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини 1, 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1, 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua носять змінюваний характер за період з 2019 року (виникнення спірних взаємовідносин) по 2021 рік (подання позову), тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua надані Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Правил в електронній формі, оскільки Правила в електронній формі це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

У цій справі відповідач придбав телефон за 35 015 грн., що підтверджено копією товарного чеку.

Також в матеріалах справи наявні документи про сплату 02.11.2019р. 5002,00 грн., 16.12.2019р. 5002,15 грн., 21.01.2020р. 5002,15 грн., 15.06.2020р. 21 858,49 грн., що разом складає 36 864,79 грн. Тобто ціна телефону сплачена в повному обсязі.

Також щодо даних відносин підлягають до застосування положення п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, внесених Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», за якими у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання колегії суддів позовна вимога ТОВ «Фангарант Груп» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості є пред`явлена з підстав, що не знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та ця вимога не була належним чином обґрунтована та доведена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 28 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді