ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5243/22 Номер провадження 22-ц/814/1191/24Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмоленко Олександра Віталійовича

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 листопада 2023 року у складі судді Клименко С. М.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з вказаним позовом та просив про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.06.2018, що утворилась станом на 02.08.2022 у сумі 33 883,28 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту - 29 837,28 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 4 046 грн, та понесених по справі судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 07 червня 2018 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на офіційному сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

За умовами цього договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом.

Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 червня 2018 року у розмірі 33 883,28 грн та складається з 29 837, 28 грн заборгованості за тілом кредиту та 4 046 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2 481 грн витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 січня 2023 року скасовано заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01 листопада 2022 року та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2023 року вказану справу направлено для розгляду по суті за підсудністю до Кременчуцького районного суду Полтавської області.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 листопада 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 червня 2018 року в сумі 29 837,28 грн та судовий збір у розмірі 2 184,74 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично отримані позичальником кошти підлягають поверненню банку, в іншій частині відсутні підстави вважати, що сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Єрмоленко О. В. подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неправомірність, незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм процесуального і матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Банку відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було досліджено належним чином надані у справі докази, не проаналізовано суть виникнення заборгованості не з вини відповідача, а з вини третіх осіб, що спричинено шахрайськими діями з її персональними банківськими даними.

Вказує на пряме порушення права як клієнта банку, оскільки відповідач ОСОБА_1 не знала та не могла знати щодо щомісячних платежів за кредитним рахунком, а саме суми, строки, мінімальні платежі для погашення заборгованості через не ознайомлення її банківськими працівниками з усіма необхідними документами.

Зазначає, що при ухваленні рішення судом не було взято до уваги відсутність вини особи у розголошенні конференційної інформації по власному рахунку, оскільки докази того, що особа сама сприяла зловмисникам, надаючи їм ідентифікуючу банківську інформацію, мають бути безспірними та надаватися до суду саме Банком.

Наголошує, що відповідач ОСОБА_1 здійснила всі заходи щодо звернення до банківської установи із повідомленнями про шахрайські дії з її даними та неправомірним зняттям коштів з її рахунків, а також до правоохоронних органів як потерпіла особа в рамках кримінального провадження № 0001617. Крім того, ОСОБА_1 особисто подала до Банку інформацію про відкриття кримінального провадження та просила Банк провести службове розслідування, що було проігноровано Банком.

Також вказує, що списання 23.02.2022 з її карти суми в розмірі 1 500 грн на карту «Універсальна» було вчинено Банком навмисно з метою переривання строку позовної давності, який сплив ще 07.06.2021 і таке списання відбулося вже після спливу такого строку, що є порушенням законодавства України.

Звертає увагу на те, що в рамках кримінального провадження ще в серпні 2023 року слідчим по даній справі були направлені до головного офісу АТ КБ «ПриватБанк» запити про розкриття банківської таємниці, але відповіді надані не були, що призводить до довготривалості кримінального провадження.

Вважає, що всіма своїми діями відповідач доводить, що утворена кредитна заборгованість виникла не з її вини, а тому і нести неправомірну відповідальність перед Банком вона не повинна.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 07 червня 2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 шляхом підписання останньою Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді відновлювального кредитного ліміту на платіжну картку, який неодноразово змінювався, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідач підтвердила, що вона погоджується та приєднується до Умов та правил, які розміщені на офіційному сайті банку у мережі інтернет за адресою privatbank.ua та які разом з пам`яткою клієнта та тарифами банку становлять договір банківського обслуговування.

На підставі вказаного кредитного договору відповідачу ОСОБА_1 07.06.2018 банком було видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії до 05/22.

З виписки за вказаним договором за період з 07.06.2018 по 04.08.2022 вбачається, що станом на 02.08.2022 заборгованість за кредитним договором відповідача становить 33 883,28 грн, у тому числі за рахунок списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5% у місяць, яка укладеним між сторонами кредитним договором у встановленому порядку з дотриманням обов`язкової письмової форми правочину (статті 1055, 1056-1, 207 ЦК України) визначена не була.

У частині відмови у стягненні процентів за кредитним договором через відсутність у справі належних та допустимих доказів досягнення між сторонами згоди щодо встановлення процентів за користування кредитом, рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України не переглядається апеляційним судом.

Стосовно виникнення заборгованості за тілом кредиту у зв`язку із здійсненням операцій за кредитною карткою 21.10.2021 зі зняття готівки в банкоматі по АДРЕСА_1 на суму 15 800 грн та оформлення покупки на суму 11 600 грн, а всього на суму 27 400 грн, які не визнаються відповідачем, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються, зокрема, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах затвердженою постановою Національного банку від 12.11.2003, № 492, Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705) та Положенням про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.09.2007 року № 348.

Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18), від якого Верховний Суд не відступав.

Зокрема, така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), на яку посилається в апеляційній скарзі представник відповідача.

Разом з тим, у справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 своїми діями сприяла зловмисникам у заволодінні коштами на її платіжній картці. Під впливом невстановлених осіб вона ініціювала зняття готівки з кредитної картки та оформлення покупки за рахунок кредитних коштів, що вбачається з її пояснень під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001617 від 26.10.2021 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, та виключає підстави звільнення її від обов`язку повернути банку використаний кредит.

Відповідно до пунктів 5, 6 розділу VI Положення № 705, яке діяло на час здійснення спірних операцій, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Однак, про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які нею не виконувалися, відповідач ОСОБА_1 негайно банк не повідомляла, а її звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення 26.10.2021 - через п`ять днів після проведення спірних операцій не дає підстав для висновку щодо відсутності її вини у знятті готівки з картки та перерахуванні спірних грошових коштів.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо автоматичного погашення простроченої заборгованості після спливу позовної давності ґрунтуються на помилковому визначенні апелянтом перебігу позовної давності у спірних правовідносинах та на висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування позовної давності не впливають.

Як вбачається з банківської виписки з рахунку позичальника ОСОБА_1 за період з 07.06.2018-04.08.2022, яка відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пунктів 62, 63, 65 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, 22.03.2021 відповідачем було повністю погашено заборгованість по кредитному ліміту, а наступну операцію з використанням кредитних коштів, що утворює спірну заборгованість здійснено 24.09.2021, а тому звернення позивача до суду 15.09.2022 з вимогою про повернення відповідачем фактично одержаних кредитних коштів відбулось у межах загального строку позовної давності.

Належно оцінивши докази по справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про виникнення у кредитора - позивача по справі права на стягнення заборгованості за кредитом з відповідача і доводи апеляційної скарги представника відповідача таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмоленко Олександра Віталійовича - залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна