провадження № 22-ц/824/6091/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача майнову шкоду у сумі 504 121 грн. 85 коп. та моральну шкоду у сумі 100 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року, справа № 757/20986/18-п, встановлено, що 18 січня 2018 року о 19:10 год. по вул. І. Кудрі, 11 у м. Києві (перетин вулиць І. Кудрі та А. Філатова) ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 10.1., п. 11.4., п. 12.3., 12.4., 12.9. (б) Правили дорожнього руху України, а саме: під час виникнення небезпеки для руху, яку був об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зупинки автомобіля, при зміні напрямку руху не переконався у безпеці, виїхавши на смугу руху, призначену для зустрічного руху, при цьому перевищив максимальну швидкість руху у населеному пункті, внаслідок чого здійсним зіткнення із автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 . Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП, однак, у зв`язку із закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, провадження у справі закрито. Зазначена постанова суду набрала законної сили 02 серпня 2022 року. Автомобіль марки «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_2 , яким під час дорожньо-транспортної пригоди керувала ОСОБА_4 , на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Власником автомобіля марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_5 . 19 вересня 2022 року висновком експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 24819/22-56, проведеного судовим експертом відділу транспортно-товарознавчих досліджень лабораторії інженерно-транспортних, товарознавчих та спеціальних видів досліджень ОСОБА_7 , визначено вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 18 січня 2018 року у розмірі 504121,85 грн. Позивач вважає, що майнова шкода у сумі 504 121,85 грн. має бути стягнута із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . Крім того, своїми неправомірними діями ОСОБА_1 заподіяв моральної шкоди ОСОБА_3 , яку оцінює у сумі 100 000 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , про стягнення майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у сумі 504 121,85 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач не отримав відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, то суд вважав за необхідне позов в цій частині задовольнити та стягнути із відповідача майнову шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у сумі 504 121, 85 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що в основу рішення суду першої інстанції лягла постанова Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року, справа № 757/20986/18-п, у якій провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідач зауважує, що його вина у даному провадженні не була встановлена. Разом з тим, суд першої інстанції даний факт проігнорував, та безпідставно ухвалив рішення про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 . Крім того, представник позивача не став повідомляти суду інформацію про те, що Печерським районним судом міста Києва розглядається (розглядалась) справа про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП у відповідності до якої 22 травня 2023 року було стягнуто з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача - ОСОБА_5 суму в розмірі 491 995 грн. 27 коп., майнової шкоди. Вищезазначений позов подавався з метою стягнення матеріальної шкоди завданої цим же самим ДТП, з такими ж самими обставинами справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року, у справі №757/20986/18-п, встановлено, що 18 січня 2018 року о 19:10 год. по вул. І. Кудрі, 11 у м. Києві (перетин вулиць І. Кудрі та А. Філатова) ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 10.1., п. 11.4., п. 12.3., 12.4., 12.9. (б) Правили дорожнього руху України, а саме: під час виникнення небезпеки для руху, яку був об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зупинки автомобіля, при зміні напрямку руху не переконався у безпеці, виїхавши на смугу руху, призначену для зустрічного руху, при цьому перевищив максимальну швидкість руху у населеному пункті, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 . Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП, однак, у зв`язку із закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, провадження у справі закрито. Зазначена постанова суду набрала законної сили 02 серпня 2022 року.

Автомобіль марки «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_2 , яким під час дорожньо-транспортної пригоди керувала ОСОБА_4 , на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Власником автомобіля марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №24819/22-56 від 19 вересня 2022 року, проведеного судовим експертом відділу транспортно-товарознавчих досліджень лабораторії інженерно-транспортних, товарознавчих та спеціальних видів досліджень ОСОБА_7 , визначено вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 18 січня 2018 року у розмірі 504 121,85 грн.

Розмір матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_2 , сторонами не оспорюється.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у справі №757/4970/18-п ОСОБА_9 визнано винною в порушенні п. 16.11 ПДР та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в напрямку руху транспортного засобу «Toyota», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , тобто зі сторони бульвару Дружби Народів в сторону вул. Філатова знаходиться дорожній знак - 2.1 «Дати дорогу» (помічений п. 9), при цьому, з схеми ДТП вбачається, що в напрямку руху транспортного засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , тобто по вул. Івана Кудрі знаходиться дорожній знак - 2.3 «Головна дорога» (помічений п. 10). Виконуючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Toyota», д/н НОМЕР_2 , повинна була надати дорогу транспортному засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , що під`їжджав до перехрестя по головній дорозі. Щодо висновків експертних досліджень:

- від 16 лютого 2018 року №004-18 та від 23 березня 2018 року №180303-001 проведених за заявою ОСОБА_4 , та № 52/18 від 31 травня 2018 року та № 90 від 12 червня 2018 року проведеного за заявою ОСОБА_1 і висновку експертного дослідження за результатами проведення автотехнічного дослідження за заявою ОСОБА_1 №141/06-18 від 06 червня 2018 року, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки експертні дослідження проводилось не у відповідності до вимог закону, зокрема, без відповідної постанови суду про призначення експертизи, експерти не були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, без повідомлення та участі усіх зацікавлених сторін, тому вважати ці експертні дослідження належними доказами немає підстав.

Отже, судом встановлено, що у вчиненні ДТП 18 січня 2018 року біля 19:10 год. по вул. І. Кудрі, 11 у м. Києві (перетин вулиць І. Кудрі та А. Філатова) в яких було заподіяно матеріальна шкоди власникам автомобілів «Toyota», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та «Mercedes», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , постановами суду, що набрали законної сили визнано винними обидва водії.

Доводи апеляційної скарги в частині, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року, справа № 757/20986/18-п, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, а тому на думку відповідача його вина у даному провадженні не була встановлена, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Як вбачається з постанови Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року, справа № 757/20986/18-п, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, тобто, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16.

Доводи апеляційної скарги в частині недотримання судом першої інстанції вимог закону щодо підсудності справи є не обґрунтованими, оскільки за змістом ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Звернувшись до Печерського районного суду міста Києва, на території якого сталась ДТП, позивач діяв у відповідності до вимог ст. 28 ЦПК України, а тому суд обґрунтовано відкрив провадження у справі з дотриманням правил підсудності.

У відповідності до вимог ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що ДТП вчинена з вини відповідача ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 10.1., п. 11.4., п. 12.3., 12.4., 12.9. (б) Правили дорожнього руху України.

При цьому, суд не врахував, що ДТП також вчинено з вини ОСОБА_4 , яка керуючи транспортним засобом «Toyota», д/н НОМЕР_2 , повинна була надати дорогу транспортному засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , що під`їжджав до перехрестя по головній дорозі.

Встановивши наявність невідповідності дій Правилам дорожнього руху обох учасників ДТП, суд першої інстанції всупереч вимогам статті 1188 ЦК України залишив поза увагою, що завдана кожним з них шкода підлягає відшкодуванню залежно від ступеня вини.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18.

Отже, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню (п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України), що є підставою до виходи за межі доводів апеляційної скарги.

Визначаючи ступінь вини кожного з учасників ДТП, апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог правил дорожнього руху:

- 16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

- 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- 11.4 На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

- 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

- 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

- 12.9 б Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

З викладених обставин справи вбачається, що першочерговими діями, які вчинені з порушенням правил дорожнього руху, а саме п. 16.11, 2.1 та які в подальшому призвели до пошкодження транспортних засобів були дії водія ОСОБА_4 , яка виконуючи вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», керуючи транспортним засобом «Toyota», д/н НОМЕР_2 , повинна була надати дорогу транспортному засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , що під`їжджав до перехрестя по головній дорозі.

Зазначених вимог правил ОСОБА_4 не дотрималася, виїхала на перехрестя з другорядної дороги, не надала переваги у русі водієві автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_1 , який мав перевагу у русі, оскільки рухався по головній дорозі.

В результаті таких дій ОСОБА_4 відбулось зіткнення автомобілів, власникам яких була спричинена матеріальна шкода.

Саме такі дії ОСОБА_4 перебувають в причинному зв`язку з наслідками, що наступили, у вигляді пошкодження транспортних засобів.

В даному випадку, очевидним є факт, що у разі дотримання ОСОБА_4 правил дорожнього руху, ДТП з вірогідністю 100 % не відбулось би, тобто її порушення правил є первинним.

Щодо визнання винним у вчиненні ДТП водія транспортного засобу «Mercedes», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В момент зіткнення транспортних засобів автомобіль «Mercedes», д/н НОМЕР_1 перебував на головній дорозі, а, відтак, водій мав обґрунтовані очікування, що інші учасники дорожнього руху виконають вимоги правил та у відповідності до їх п. 2.1, 16.11 нададуть йому дорогу і не будуть виїжджати на перехрестя.

Разом з тим, водій автомобіля «Toyota», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 не вправі була розраховувати, що водій іншого автомобіля, який рухається по головній дорозі надасть їй перевагу у русі як і не мала підстав вважати, що вона встигне закінчити проїзд перехрестя до того моменту, як на нього в`їде автомобіль з головної дороги.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що порушення правил дорожнього руху, а саме п. 10.1, 11.4, 12.3, 12.4, 12.9б, які зазначені в постанові Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року, як такі, що не дотримані водієм автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 , перебувають в причинному зв`язку з наслідками, що настали у вигляді пошкодження транспортних засобів, виключно в частині наявності у ОСОБА_1 можливості відвернути ці наслідки, які невідворотно настали б саме через дії ОСОБА_4 за умови не вжиття жодних заходів іншим водієм.

Оскільки водій автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_1 , не дотримавшись пунктів п. 10.1, 11.4, 12.3, 12.4, 12.9б, правил, не зміг відвернути зіткнення, останнє відбулось.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля «Toyota», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 є більш небезпечним, оскільки було першою дією, через яку було запущено ланцюг подій, який призвів до ДТП.

Вина іншого учасника ДТП полягає лише в тому, що він, по суті не зміг відвернути шкідливі наслідки дій ОСОБА_4 , які були вчинені останньою свідомо.

Визначаючи ступінь вини кожного водія у спричиненні матеріальної шкоди автомобілям, у відповідності до вимог ст. 1188 ЦК України, з урахуванням вище встановлених обставин справи, апеляційний суд вважає, за необхідне визначити вину водія автомобіля «Toyota», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 на 70%, а вину водія автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 на 30%.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 майнової шкоди у сумі 504 121 грн. 85 коп. підлягають задоволенню частково, а саме на суму 151 236 грн. 55 коп., що складає 30 % від заявлених вимог в цій частині.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в повному обсязі не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по суті вимог позивача.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди сторонами не оскаржується, а відтак і апеляційним судом не переглядається в цій частині.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 6 041 грн. 22 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення позову, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно до задоволених позовних вимог (25%), а саме у розмірі 1 510 грн. 31 коп. (6041,22*25%).

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 7 561 грн. 83 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення апеляційної скарги та часткового задоволення позову, то сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню з позивача на його користь пропорційно до відхилених позовних вимог (75%), а саме у розмірі 5 671 грн. 37 коп. (7561,83*75%).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 4 161 грн. 06 коп. (5671,37-1510,31).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 , майнову шкоду у розмірі 151 236 (сто п`ятдесят одна тисяча двісті тридцять шість) гривень 55 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 , судовий збір у розмірі 4 161 (чотири тисячі сто шістдесят одна) гривня 06 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.