КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5032/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа: ОСОБА_3 , про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування, який мотивувала тим, що вона є вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 N FO-00005050 «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО», укладеним 17 березня 2017 року між ОСОБА_3 та відповідачем ПрАТ «СГ «TAC».

Так, відповідно до умов п. 1 договору, страхувальник застрахував транспортний засіб- трактор марки CASE ІН MAGNUM 340, 2011 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 1 350 000 грн, при цьому у п. 3.2. договору встановлена франшиза в розмірі 10%.

Вказувала, що 09 березня 2018 року трапилася подія, яка у відповідності з укладеним договором трактується як страховий випадок, а саме застрахований транспортний засіб був викрадений невідомою особою, у зв`язку з чим у цей же день за її заявою відомості щодо факту незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України.

Крім того, того ж дня вона повідомила контакт-центр відповідача про настання страхового випадку «Незаконне заволодіння», а 13 березня 2018 року подала відповідачу письмову заяву про настання події та обставини страхового випадку, і в той же день актом прийому передачі передала відповідачу оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 21 лютого 2017 року, комплект оригінальних ключів D 250, а також витяг з ЄРДР.

Позивач зазначала, що 26 липня 2018 року, 07 серпня 2018 року та 21 вересня 2018 року вона тричі зверталася до відповідача з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідачем не було прийняте рішення ні про виплату страхового відшкодування, ні про відмову у виплаті страхового відшкодування.

З огляду на викладене, позивачка просила відповідно до умов Договору стягнути з відповідача на її користь 1 224 412 грн страхового відшкодування та понесені нею судові витрати.

Справа розглядалася судами не одноразово.

Останнім рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що висновки суду щодо недоведеності на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення кримінального правопорушення щодо незаконного заволодіння ТЗ та що подія самоправство не підпадає під жодний з передбачених договором страхових ризиків, не відповідають обставинам справи, наявним в матеріалах справи доказам і суд дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального права.

Так, згідно п. 14.7. договору, страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, про що складає страховий акт, протягом 10 робочих днів з дати отримання від страхувальника всіх необхідних документів, передбачених розділом 13 такого договору.

Крім того, в пункті 14.10.2. Договору, сторони погодили, що у разі настання страхового випадку «Незаконне заволодіння», страховик проводить виплату страхового відшкодування у наступні строки:

а) перша (авансова) частина у розмірі 30% розміру страхового відшкодування - після реєстрації кримінального правопорушення в ЄРДР протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати складання страхового акту;

б) остаточний розрахунок (у розмірі 70% страхового відшкодування) - після надання страхувальником копії витягу з ЄРДР, отриманого після закінчення 60 календарних днів з дати реєстрації заяви (повідомлення) про вчинене правопорушення, та надання страхувальником всіх інших необхідних для виплати страхового відшкодування документів - протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати складання страхового акту.

Отже, апелянт вважає, що відповідач, підписавши розроблений ним же договір страхування, підтвердив свою обізнаність щодо змісту умов страхування і дав згоду на їх застосування, зокрема щодо переліку документів, які позивач зобов`язаний був надати в разі настання події, що заявляється як страховий випадок за ризиком «Незаконне заволодіння», порядку та строків прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, а також строків проведення виплат страхового відшкодування, які в силу ст.628 ЦК України, є обов`язковими для сторін договору страхування.

Наголошує, що 09 березня 2018 року трапилася подія, яка у відповідності з укладеним договором трактується як страховий випадок, за заявою позивача відомості щодо факту незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 289 КК України «Незаконне заволодіння транспортним засобом», вона виконала умови договору страхування, зокрема, надала всі необхідні документи, передбачені розділом 13 цього договору, для здійснення виплати страхового відшкодування. Натомість взяті на себе зобов`язання відповідно до договору відповідач не виконав, а підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування були відсутні на той момент, коли відповідач мав би прийняти рішення відповідно до умов договору. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідач прийняв лише 24 вересня 2019 року, тобто фактично через рік.

Апелянт, з посиланням на свободу договору, наголошує, що такі документи як постанова слідчого про закриття кримінального провадження, постанова про зміну правової кваліфікації чи вирок суду, відсутні в погодженому сторонами переліку документів, необхідних для прийняття відповідачем рішення про виплату страхового відшкодування, а єдиним документом підтверджуючим те, що подія, яка заявляється як страховий випадок за ризиком «Незаконне заволодіння» і з настанням якої у відповідача виникає обов`язок здійснити страхову виплату, відбулася, є не постанова слідчого чи вирок суду, чи будь-який інший документ, а саме витяг з ЄРДР про внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Крім того, апелянт вказує, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована та на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001340 продовжує здійснюватися за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції прийняв відзив на позовну заяву від відповідача з порушенням строків подання такого відзиву та без заявленого клопотання про поновлення пропущеного строку, оскільки справа не розпочата заново, а її розгляд продовжено після скасування судового рішення, а тому суд першої інстанції не міг посилатись на доводи, що викладені в відзиві та на обґрунтовувати своє рішення доказами, що до нього долучені.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені останньою у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

11 січня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ПрАТ «Страхова група «ТАС», у якому відповідач вказує, що в разі настання події, яка не може бути кваліфікована як страховий випадок, обов`язок здійснити страхову виплату не наступає. Відтак, встановивши, що незаконного заволодіння не відбулось, а подія самоправство не підпадає під визначені договором страхові випадки, страховик не був зобов`язаний виплачувати вигодонабувачу грошові кошти.

Натомість відповідач заперечує проти долучення нового доказу - ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року - адже такий доказ до суду першої інстанції не подавався та не був предметом розгляду в суді першої інстанції, а апелянтом не надано доказів неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції.

У відзиві ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 , адвокат Батура П.О. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві, та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС», Синельніков М.О. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а ухвалене у справі судове рішення без змін, вважає, що доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 № FO-00005050 «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО», укладеним 17 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СГ «TAC».

Відповідно до умов пункту 1 Договору, Страхувальник застрахував транспортний засіб - трактор, марки CASE ІН MAGNUM 340, 2011 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 1350000,00 грн, пунктом 5.1. договору визначено, що строк дії договору з 20 березня 2017 року по 19 березня 2018 року.

Пунктом 3.1. Договору визначені страхові ризики: ДТП, пожежа, стихійне лихо, ПДТО, незаконне заволодіння.

09 березня 2018 року позивач звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про настання події, яка у відповідності з укладеним Договором трактується як страховий випадок, а саме 09 березня 2018 року застрахований транспортний засіб марки CASE ІН MAGNUM 340, 2011 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 викрадений невідомою особою.

Згідно акту прийому-передачі на виконання умов договору страхування FO-5050 від 17 березня 2017 року, ОСОБА_3 передав ПрАТ «СГ «ТАС» по випадку незаконне заволодіння свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 21 лютого 2017 року, комплект оригінальних ключів та витяг з ЄРДР кримінального провадження № 0001340 про викрадення транспортного засобу.

21 березня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою, в якій просив повідомити чи в повному обсязі ним подані документи та матеріали для виплати страхового відшкодування.

ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_3 про те, що страховик залишає за собою право затримати рішення в разі особливо складних обставин страхового випадку, але на строк не більше 60 днів.

18 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із претензією, в якій просив вжити заходи щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування.

26 липня 2020 року ОСОБА_3 звернувся із проханням до ПрАТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування на підставі події, яка сталася 09 березня 2018 року.

Згідно витягу з ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_1 від 09 березня 2018 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення № 0001340.

07 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі події, яка сталася 09 березня 2018 року.

21 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася повторно до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 09 березня 2018 року.

Постановою слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Гопаца М. А. від 27 травня 2019 року перекваліфіковано кримінальне правопорушення, що внесене до ЄРДР за № 30001340 від 09 березня 2018 року з частини третьої статті 289 КК України на статтю 356 КК України, оскільки 14 травня 2019 року були внесені відомості по факту вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 383 КК України, а саме завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.

Згідно листа ПрАТ «СГ «ТАС» від 24 березня 2019 року вих. № 1400/6787 встановлено, що ОСОБА_3 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки, керуючись підпунктами 10.1.6, 15.3 Договору, а також статтею 26 Закону України «Про страхування» ПрАТ «СГ «ТАС» не може визнати вказану подію страховим випадком.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вимога позивача про стягнення страхового відшкодування задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до умов договору страхування ні страховий ризик, ні страховий випадок самоправство не застраховано, а згідно постанови слідчого Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 26 вересня 2023 року закрите кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тобто відсутністю події незаконного заволодіння транспортним засобом.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування.

Положення статей 11, 525, 526, 629 ЦК України дають підстави для висновку, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання умов якого не допускається.

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).

Аналогічне положення закріплено і у статті 20 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року (далі - Закон № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року), який діяв на момент укладення договору.

Частиною першою статті 991 ЦК України передбачені випадки, за умови настання яких страховик має право відмовити у здійсненні страхової виплати. Інші підстави для відмови у здійсненні страхової виплати можуть бути передбачені договором страхування.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У статті 3 ЦК України зазначено, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 березня 2018 року у справі № 916/4613/15, Верховний Суд дійшов висновку, що «підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. З наведених положень вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком».

Як на підставу виплати страхового відшкодування внаслідок страхового випадку позивач посилалася на настання страхового ризику «Незаконне заволодіння».

Перевіряючи доводи, викладені апелянтом щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції про правомірність відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, колегія суддів враховує наступні обставини справи та відповідні їм норми матеріального права.

За змістом пункту 8.16 договору добровільного страхування від 17 березня 2017 року страховий випадок - це передбачена договором подія, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування за договором страхувальнику або іншій визначеній договором особі.

Згідно пункту 8.17 договору добровільного страхування від 17 березня 2017 року страховий ризик - певна подія, на випадок настання якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до пункту 3.1 договору добровільного страхування від 17 березня 2017 року страховими ризиками є «ДТП», «Пожежа», «Стихійне лихо», «ПДТО», «Незаконне заволодіння».

Згідно до п. 9.1 Договору страхування страховим випадком за Договором є настання збитків Страхувальника, спричиненні пошкодженням, знищенням, втратою ЗТЗ та/або ЗДО внаслідок настання страхового ризику, який застраховано згідно з частиною 1 Договору.

Згідно до п.п. б п. 9.2 Договору страховий ризик «Незаконне заволодіння» - незаконне заволодіння ЗТЗ пошкодження або знищення ЗТЗ внаслідок ДТП при незаконному заволодінні.

Аналіз вказаний умов договору свідчить, що умовою настання страхового випадку є спричинення/ настання збитків Страхувальника у зв`язку із незаконним заволодіння ЗТЗ.

Підставою та умовами для виплати страховиком страхового відшкодування є виконання Страхувальником умов укладеного Договору, визначених п. 12 та п. 13 Договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходили з того, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування: на підставі пункту 3.1 та підпункту «Б» пункту 9.2. договору у зв`язку з неможливістю, кваліфіковану слідчим як «самоправство», подію визнати страховим випадком «незаконне заволодіння»; на підставі пункту 15.3 договору, у зв`язку з поданням страхувальником неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку; на підставі пункту 10.1.6 договору, у зв`язку з неповерненням застрахованого транспортного засобу ОСОБА_4 , якому трактор був переданий позивачем добровільно для використання, але який надав неправдиві відомості щодо обставин його втрати.

Разом із тим, сторони, укладаючи зазначений Договір страхування погодили умови, за яких у позивача як вигодонабувача за договором страхування настає право на отримання страхового відшкодування, а відповідача як страховика обов`язок здійснити таке відшкодування. І такою умовою є - спричинення/ настання збитків Страхувальника у зв`язку із незаконним заволодіння ЗТЗ.

Як вбачається із матеріалів даної справи 09 березня 2018 року трапилася подія, яка у відповідності з укладеним договором трактується як страховий випадок, а саме застрахований транспортний засіб був викрадений невідомою особою, у зв`язку з чим у цей же день за заявою позивачки у справі ОСОБА_5 відомості щодо факту незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України та зареєстровано кримінальне провадження №00001340.

Крім того, того позивачка на виконання умов Договору страхування того ж дня повідомила контакт-центр відповідача про настання страхового випадку «Незаконне заволодіння», а 13 березня 2018 року подала відповідачу письмову заяву про настання події та обставини страхового випадку, і в той же день актом прийому передачі передала відповідачу оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 21 лютого 2017 року, комплект оригінальних ключів D 250, а також витяг з ЄРДР. Тобто позивачкою виконанні всі умови укладеного Договору страхування.

Відповідач взятих на себе зобов`язань за вказаним Договором страхування не виконав, грошове відшкодування за договором страхування не виплатив, чим порушив умови укладеного Договору страхування, та вимоги пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України та пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування».

Колегія суддів, даючи аналіз обставинам справи, запереченням відповідача на позовні вимоги, та доводи апелянта, а також висновкам, викладеним у рішення суду першої інстанції, щодо відсутності правових підстав для стягнення коштів із страховика, вважає дані висновки суду помилковими, оскільки за час розгляду вказаної справи та розслідування, яке здійснюється слідчим відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СВ Білоцерківського РУП ГУ НП України в Київській області встановити місце знаходження застрахованого транспортного засобу не вдалося, що є свідченням його викрадення, а відповідно і завдання збитків позивачці у справі як вигодонабувачу за вказаним Договором страхування.

Посилання відповідача та висновок суду щодо кваліфікації факту зникнення транспортного засобу за статтею самоуправство колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів того, що особи, які за своїм становищем мали доступ до вказаного майна розпорядилися ним за відсутності згоди власника, суду подано не було. Крім того, ні відповідачем в запереченнях, ні в матеріалах кримінальної справи, копія якої додана до цивільної справи, не міститься даних про те, що застрахований транспортний засіб віднайдений, а тому доводи позивача про його викрадення не спростовані.

Даючи аналіз наданій апелянтом ухвалі слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року у справі №357/11936/23 про скасування постанови слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СВ Білоцерківського РУП ГУ НП України в Київській області Дриги К.В. від 26 вересня 2023 року та копії постанови старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СВ Білоцерківського РУП ГУ НП України в Київській області Дриги К.В. від 02 березня 2024 року про закриття кримінального провадження, колегія суддів враховує, що обставини, якими слідчий суддя обґрунтовував скасування постанови слідчого вказують на те, що слідство проведено неповно, постанова слідчого належним чином не мотивована, висновки зроблені слідчим суперечать матеріалам справи та не містять належним чином мотивування.

Разом із тим, надана відповідачем постанова слідчого від 02 березня 2024 року про закриття провадження будь яких нових обставин чи процесуальних дій після скасування слідчим суддею попередньої постанови не містить і винесена на тих же показах свідків, які були надані в 2019 році, а тому не може бути підставою для відмови у позові, оскільки не спростовує доводів позивача про завдання/спричинення шкоди страхувальнику викраденням ЗТЗ.

Визначаючи розмір страхового відшкодування колегія суддів погоджується із доводами позивача про те, що вказаний розмір становить 1 224 412 грн. Вказаний розмір страхового відшкодування проведений позивачем із врахуванням умов Договору ( п.14.2.3 ,14.3.3) з урахуванням довідки, наданої судовим експертом Петрушанко В.Ф. №14 від 01 листопада 2018 року. Вказані розрахунки та вартість ЗТЗ відповідачем не оспорювалися.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі, та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору у вказаній справі, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка у справі звільнена від сплати судового збору як при подачі позову, так і при подачі апеляційної скарги в порядку, визначеному ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із чим зазначені судові витрати повинні бути покладені на відповідача у справі пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

З урахування суми задоволеного позову 1 224 412 грн, розмір судового збору при зверненні до суду першої інстанції становить 12 244,12 грн, а витрати за сплату судового збору за апеляційний перегляд справи становить 18 366,18 грн (12244,12 х 150%), тому загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню із відповідача у справі в дохід держави становить 30 610,30 грн (1244,12 + 18366,18).

Керуючись ст. 530, 979, 982, 988 ЦК України, ст. 1, 8, 20 Закону України «Про страхування», ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2023 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( 03062 м.Київ, проспект Перемоги, 65 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) суму страхового відшкодування у розмірі 1224412 грн ( один мільйон двісті двадцять чотири тисячі чотириста дванадцять гривень).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в дохід держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 30610 грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 березня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв