Провадження № 2/344/787/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Адміністрація державної прикордонної служби України про заборону виїзду дітей за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 09.12.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_4 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.06.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 19.01.2021 року по справі №344/17406/20 призначено стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В Івано-Франківському міському суді перебуває на розгляді справа 344/5007/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з матір`ю, та справа 344/4242/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком. З ким з батьків проживатимуть діти на даний час судом не визначено, існує спір між батьками. Після розлучення ОСОБА_2 чинила йому перешкоди в спілкуванні з дітьми. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 травня 2022р. в справі №344/11652/21 зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди в спілкуванні ОСОБА_1 з дітьми та встановлено графік побачень з дітьми. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей. Встановлено ОСОБА_1 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 11:00 год. до 19:00 год. При цьому ОСОБА_1 зобов`язаний забирати та повертати дітей за місцем їх проживання (перебування) у даний час; один раз в квартал з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми; спільний відпочинок та оздоровлення дітей влітку тривалість вісім днів за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми. Рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України.

До 17 вересня 2023р. він проводив час з дітьми згідно даним графіком. Втім після 17 вересня 2023р ОСОБА_2 вивезла дітей в невідомому напрямку, його про місце перебування дітей повідомляти відмовляється, на контакт не виходить, на дзвінки, повідомлення в мессенджерах, та листи на електронну пошту не відповідає. В розмові з вчителькою ОСОБА_6 , вона зазначила що діти з 25 вересня 2023 р. на зайняттях не з`являлись. Після цього багато разів позивач пробував додзвонитися до ОСОБА_2 але її телефон постійно поза зоною. Він багато раз писав їй повідомлення в месенджері вайбер, але жодної відповіді не отримав. Позивач надсилав їй листи на електронну пошту, але також жодної відповіді не отримав. 7 жовтня 2023р. він отримав електронного листа від ОСОБА_2 в якому вона вказала, що перебуває разом з дітьми за кордоном. Його прохання дати поговорити з дітьми ігнорує. До сих пір можливості поспілкуватися з дітьми ОСОБА_2 позивачу не надала. Дату повернення дітей в Україну ОСОБА_2 йому не повідомляє. Дії ОСОБА_2 є незаконними, спрямовані на шкоду його інтересам та інтересам його дітей, порушують права позивача, унеможливлюють спілкування дітей з батьком, шкодять їх розвитку. В Україні у дітей є друзі, брати, сестри, вони ходили до школи (Перевозецька гімназія), діти повністю вирвані зі звичного їм середовища. Перед ним постає безліч питань щодо розшуку дітей, встановлення з ними зв`язку, повернення дітей, він відчуває щодня значні моральні страждання. Позивачем була надіслана письмова заборона до державної прикордонної служби на виїзд його дітей за кордон, згідно з відповіддю на дану заяву державна прикордонна служба обмежить виїзд дітей за кордон тільки якщо буде відповідне рішення суду.

Позивачем зазначається, що дії ОСОБА_2 , яка всупереч рішенню суду перешкоджає в його спілкуванні з дітьми, шляхом вивезення їх за кордон є очевидно недобросовісними, та такими що не відповідають інтересам дітей. Він є батьком, який має рівні права щодо виховання дітей. Місце проживання дітей з матір`ю не визначено. Діти хочуть проживати з ним. Позивачем пройдений важкий шлях для того щоб у його дітей був тато. Має намір вжити в міру своїх можливостей заходів для повернення дітей в України. Станом на зараз ОСОБА_2 може повернутись з дітьми в Україну на певний проміжок часу, оскільки тут залишився її батько, може повернутися і з інших причин, не повідомляючи його, і виїхати з дітьми знов безперешкодно, таким чином права дітей та його права залишатимуться порушеними, що є неприпустимим. Для унеможливлення, та сприяння відновлення порушених прав позивача та прав його дітей вважає за доцільно встановити заборону на виїзд дітей за кордон без згоди батька, що сприятиме відновленню порушених прав позивача на спілкування та участь у вихованні дітей. Виходячи з наведеного просить заборонити та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїзд за межі України (за кордон) без згоди батька до досягнення ОСОБА_3 16 річного віку; заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїзд за межі України (за кордон) без згоди батька до досягнення ОСОБА_4 16 річного віку.

15.11.2023 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що станом на даний час, відповідачка із двома малолітніми дітьми перебуває за межами України, про що позивачу відомо, як вбачається із долучених до позовної заяви доказів. ОСОБА_2 одразу після прибуття до тимчасового місця свого перебування із дітьми повідомила ОСОБА_1 про перетин кордону, а також про те, що причиною такого вимушеного рішення став черговий ракетний обстріл території їхньої області (більше того, свідком збиття однієї із ракет стали діти, які перелякались), а також про те, що така зміна місця проживання є тимчасовим заходом, який зовсім не вплине на їхню можливість спілкуватись за допомогою засобів телефонного зв`язку, що власне підтверджується електронним листом ОСОБА_2 . Станом на час пред`явлення даної позовної заяви (10.10.2023 року), після отримання відповідного листа від відповідача про тимчасовий виїзд за межі України (07.10.2023 року), позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази створення відповідачем перешкод у реалізації ОСОБА_1 гарантованого приписами СК України права на спілкування з дітьми, чи то за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Telegram» та/або програм «Zoom», «Skype» чи то бажання особистої зустрічі з дітьми.

На відміну від тверджень позивача, які містяться в позовній заяві, ОСОБА_2 не було здійснено жодних незаконних дій щодо переміщення через кордон власних малолітніх дітей, оскільки у зв`язку із певними подіями, остання була змушена вивезти їх до більш безпечного місця, про що власне повідомила позивача при першій можливості.

Прийняття рішення про заборону виїзду дітям за межі України без згоди батька позбавить їх права на безпечне для життя середовища, адже після повернення до України, у випадку загрози для життя дітей, їхнє життя/здоров`я фактично буде залежати від бажання/небажання батька, який за власними переконаннями буде приймати рішення про існування чи не існування такої загрози, що власне є неприпустимим у даному випадку по відношенню до малолітніх діток. В жодній мірі та жодним чином, ОСОБА_2 не заперечує право ОСОБА_1 на участь у вихованні дітей, спілкування з ними та проводження часу, про що власне нею було повідомлено позивача, однак останній не користується можливістю спілкування із власними дітьми за допомогою інтернет зв`язку під час їхнього перебування за межами України. Позивачем не надано жодних інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчиняються перешкоди у його спілкуванні із дітьми, чи доказів того, що діти виявили бажання проживати із батьком. Твердження про те, що начебто дітки вирвані із звичного їм середовища не відповідає дійсності, оскільки тимчасове проживання дітей із одним і батьків за межами країни не шкодить дітям, а навпаки розширює їхній світогляд.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів про те, що порушені, на думку Позивача права, на спілкування із дітьми не можна відновити іншим способом ніж встановленням заборони на виїзд за межі України. Зважаючи на вище викладене, вважає пред`явлений ОСОБА_1 позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення та просить суд у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону виїзду дітей за кордон без згоди батька відмовити в повному обсязі.

20.11.2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, який обґрунтовує тим, що йому невідоме місце перебування його дітей, можливості спілкуватись з ними він позбавлений. ОСОБА_2 виїхала 23.09.2023р. за кордон, а 24.09.2023 р. він нічого не підозрюючи приїхав забирати дітей. Дітей не було, ОСОБА_2 на зв`язок не виходила.

Не відповідає дійсності і те, що причиною виїзду став черговий ракетний обстріл, він не бачив ніяких ракет, не бачив ніякого збиття ракети, дане твердження не підтверджене жодними належними та допустимими доказами. Більше того, є докази які свідчать, що ОСОБА_2 заздалегідь готувалась до виїзду за кордон та того, що її виїзд не пов`язаний з якимись уявними загрозами безпеці дітей.

З травня 2023р. ОСОБА_5 неодноразово виїжджала за кордон сама, дітей залишаючи в Україні, в той час коли він проводив спільний час з дітьми. В цілому з травня по серпень 2023р. ОСОБА_7 провела за кордоном 15 днів, на весь цей час залишаючи дітей в Україні. Очевидно ці виїзди ніяк не пов`язані з уявною небезпекою для дітей. Жодних даних про постраждалих осіб внаслідок бойових дій немає. Діти перебували в Івано-Франківській області протягом останніх півтора роки, за цей час вони жодним чином не постраждали ні фізично, ні психологічно від того, що за тисячі кілометрів на сході країни велись бойові дії. ОСОБА_2 жодного разу не висловлювала стурбованість безпекою дітей чи своєю безпекою. В той же час протягом цього часу діти провели багато днів разом з батьком, щасливих днів, відвідували кінотеатри, лялькові вистави, різноманітні виставки, разом ходили в басейн, разом вчились грати теніс, разом вчились грати шахи, разом вчились їздити на лижах, разом катались на велосипедах, разом їздили в гори, разом вчились читати та писати, разом вчились майструвати. В Україні в дітей є велика кількість майна призначеного для їх розвитку. Всього цього його дітки позбавились внаслідок незаконного викрадення їх матір`ю. Також зазначає, що він жодного разу не спілкувався з дітьми не знає де вони, не має жодної інформації про них. Всі його дзвінки, повідомлення, електронні листи ігноруються. Він просив ОСОБА_2 , повідомити де діти, просив повідомити куди він може відправити для них посилку, просив повідомити чи ходять вони в якийсь навчальний заклад - жодної відповіді. Ним здійснено безліч дзвінків, всі вони були проігноровані. ОСОБА_2 , відмовляється від будь-якого діалогу. В месенджері вайбер вона позивача заблокувала. Єдине що було, це три електронні листи від ОСОБА_2 надіслані на його адресу, але написані не для нього, а щоб показувати їх в судах, що нібито вона не перешкоджає позивачу в спілкуванні з дітьми. Перший лист вона надіслала 6 жовтня 2023р., після того як ним вже були подані позовні заяви та було подано звернення в поліцію про розшук дітей. В іншому надісланому пізніше вона вказала, що інтернет в неї можливо з`явиться через два тижні. І в третьому листі, вона звинуватила позивача в тому, що він ігнорує дітей не дзвонить їм, висунала вимогу встановити графік та визначити час в який він буде дзвонити дітям.

Позивачем зазначається, що він написав відповідачу, що буде дзвонити щодня об 18.00 за Києвом в додатку Whatsapp, що й робить кожного дня, але жодного разу відповідач не відповіла. Немає жодного доведеного випадку де він б діяв на шкоду інтересам дітей. Позивач зазначає, що має таке саме право приймати рішення про існування чи не інсування загрози дітям як і ОСОБА_8 . Саме на реалізацію цього права спрямована подана позовна заява, оскільки на даний момент саме ОСОБА_2 фактично одноосібно оголосивши наявність загрози дітям викрала їх та позбавила їх тата, а його повністю позбавила можливості реалізувати свої права та обов`язки щодо дітей. Позивач позбавлений можливості з ними спілкуватись, він не знає коли їх побачить і чи побачить взагалі. Все це свідчить про те що ОСОБА_2 має намір повністю відділити його дітей від їх рідного тата.

Крім того існує рішення суду про зобов`язання ОСОБА_7 не чинити перешкод дітям в спілкуванні з батьком, яке ОСОБА_2 не виконує.

Також позивачем зазначається, що місце проживання дітей з ОСОБА_2 ні судом, ні органом опіки та піклування не визначено. Заборгованості зі сплати аліментів він не має. Згоди на виїзд дітей за кордон він не надавав. Про виїзд за кордон рекомендованим листом ОСОБА_2 його не повідомляла. Діти вивезені без мети лікування чи участі у спортивних змаганнях. Діти перебувають за кордоном більше двох місяців, місце їх перебування ні позивачу, ні будь-кому іншому не відоме. За кордон він виїхати не може, оскільки в даний час діє заборона виїзду чоловікам за кордон. Все це не відповідає інтересам дітей, завдає шкоди їх благополуччю, їх нормальному розвитку.Внаслідок переміщення його дітей за кордон порушуються його права піклування про дітей які ефективно здійснювались до такого переміщення.

30.11.2023 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій зазначає, що з метою уникнення будь яких неоднозначностей на стадії виконання судового рішення, вважає за доцільне уточнити позовні вимоги заявлені в первісному позові, а саме уточнити дані батька в позовних вимогах.

30.11.2023 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подано до суду письмові пояснення з яких вбачається, що у зв`язку з ситуацією, яка склалась на території України, воєнними діями та збройним конфліктом, право виїзду дітей за кордон, зокрема у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, є одним із способів забезпечення захисту дітей, створення безпечних умов для проживання перебування. Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами Конвенції ООН про права дитини, Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правила перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року N?57 просять прийняти рішення в інтересах дітей, беручи до уваги письмові пояснення представника органу опіки та піклування.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив суд про позов задовольнити. Також повідомив суд, що після виїзду дітей за кордон спілкувався з ними тричі за допомогою відеозв`язку.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили суд відмовити у позові.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи - Адміністрації державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ч. 8 ст. 7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10,11).

Як вбачається з листа Начальника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 06.05.2022 року ОСОБА_2 в електронному листі на їхній запит зазначила, що ОСОБА_1 схвалив виїзд дітей за кордон та надіслав безкоштовні авіаквитки для неї та дітей в Грецію (а.с.55).

Так, позивачем у позові зазначається, що ним було придбано для ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 авіаквитки в Грецію, на підтвердження зазначеного, позивачем долучено до матеріалів справи копії посадкових талонів на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (а.с.158-160).

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.09.2023 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23.09.2023 року перетнули пункт пропуску Шегині, в напрямку виїзду з України (а.с.50).

Як вбачається із талону-повідомлення єдиного обліку №8165 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_1 01.10.2023 року звернувся до чергової частини Калуського РВП ГУНП про те, що просить встановити місце знаходження своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які з 24.09.2023 року і по даний час разом із колишньою дружиною ОСОБА_2 відсутні по місцю проживання, на телефонні дзвінки не відповідають (а.с.14).

Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів, станом на 01.10.2023 року ОСОБА_1 сплатив 132 994,99 грн. аліментів, згідно виконавчого листа №344/17406 від 19.01.2021 року на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 . Стягнення розпочато 16.12.2020 року (а.с.127-128).

З листа першого заступника Голови Державної прикордонної служби України Нікіфоренко В. від 03.10.2023 року встановлено, що ОСОБА_10 звертався до Адміністрації Державної прикордонної служби України про застосування обмежень у праві виїзду з України його малолітніх дітей. Позивача повідомлено, що звернення про застосування обмеження у праві виїзду з України малолітніх дітей ОСОБА_1 не може бути прийняте до виконання. Водночас зазначили, що у разі надходження до Адміністрації Держприкордонслужби судового рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду з території України його неповнолітніх дітей, Державною прикордонною службою України буде вжито всіх заходів щодо недопущення їх незаконного виїзду за межі України (а.с.12-13).

03.10.2023 року державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Раковецьким В.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП НОМЕР_3) з виконання рішення Івано-Франківського міського суду №344/11652/21, про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей (а.с.51-52).

Згідно відповіді директора Перевозецької гімназії імені професора Ігоря Андрухіва від 04.10.2023 року на запит ОСОБА_1 діти ОСОБА_9 та ОСОБА_4 не відраховані з групи з короткотривалими перебуванням у Перевозецькій гімназії (а.с.56).

З акту державного виконавця від 07.10.2023 року вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №344/11652/21, в присутності ОСОБА_1 встановлено, що боржник ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 - відсутня. Відповідно неможливо вчинити виконавчі дії щодо побачення стягувача з дітьми. Зі слів представника Войнилівської селищної ради ТГ на момент виконання боржник за вище вказаною адресою не проживає (а.с.53).

Як вбачається із електронного листа від 07.10.2023 року, ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю їхніх дітей, через масові ракетні обстріли, вона змушена була тимчасово вивезти дітей за кордон (а.с.15).

30.10.2023 року Слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000711 від 18.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Із зазначеної постанови вбачається, що згідно інформаційних довідок із АІПС «Аркан» від 23.10.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхали за межі території України через пункт пропуску Шегині 23.09.2023 на автомобілі із реєстраційним номером НОМЕР_1 . Відповідно до рапорту оперативного уповноваженого СКП Калуського РВП Куцій А.Л. з метою встановлення місцезнаходження безвісти зниклої ОСОБА_2 було здійснено дзвінок за номером мобільного телефону НОМЕР_2 за допомогою застосунку «Viber», та в ході розмови остання повідомила, що на даний час перебуває за межами України, а саме в Федеративній республіці Німеччина. Проведеними розшуковими заходами встановлено, що дана громадянка 23.09.2023 року через пункт пропуску «Шегиня» виїхала за межі території України у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю її дітей через масові ракетні обстріли на території України. Про дане рішення жінка повідомила своєму колишньому чоловіку одразу після перетину державного кордону. Громадянка ОСОБА_7 перебуває на зв`язку та знаходиться в безпечних умовах. Даний факт підтверджується показами її матері громадянки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 . Також ОСОБА_2 надіслала власне фото спільно із дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , фотознімок, повідомлення, яке надсилала ОСОБА_1 від 06.10.2023 року та скан-копію заяви про припинення розшуку так як жертвою злочину ні вона, ні діти за період своєї відсутності не стали (а.с.129-131).

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 31.10.2023 року за період з 01.01.2023 року по 20.10.2023 року ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перетинала державний кордон України: 19.05.2023 року, напрямок - виїзд; 21.05.2023 року, напрямок - в`їзд; 08.06.2023 року напрямок - виїзд; 11.06.2023 року, напрямок - в`їзд; 28.07.2023 року напрямок - виїзд; 02.08.2023 року, напрямок - в`їзд; 19.08.2023 року напрямок - виїзд; 21.08.2023 року, напрямок - в`їзд; 23.09.2023 року напрямок - виїзд (а.с.133).

В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України «Про охорону дитинства»). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Кодексу).

Відповідно до принципу 1 Декларації з прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (надалі - «Декларація»), дитині повинні належати всі зазначені в цій Декларації права. Ці права мають визнаватися за всіма дітьми без будь-яких винятків і без відмінностей чи дискримінацій за ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження або іншої обставини, що стосується самої дитини чи її сім`ї.

Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включно з належним допологовим і післяпологовим доглядом. Дитині має належати право на відповідне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування (принцип 4 Декларації).

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок перетину кордону громадянами України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724, з відповідними змінами).

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пункт 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України).

На час запровадження на території України надзвичайного або воєнного стану діють положення абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до яких виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.

Способами захисту сімейних прав та інтересів статтею 18 СК України визначено, зокрема наступні: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

При вирішенні спору суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Переміщення дитини за межі держави постійного місця її проживання без згоди того з батьків, який здійснює опіку над дитиною, визнається незаконним згідно з Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Філософія цієї Конвенції полягає в боротьбі проти збільшення міжнародних викрадень, заснованій на бажанні захистити дітей та тлумаченні їхніх справжніх інтересів. Відповідно, мета попередження та негайного повернення відповідає концепції «найкращих інтересів дитини».

За відсутності у національному законодавстві чітких положень, якими б було врегульовано порядок вирішення питання застосування судом превентивної тимчасової заборони на виїзд дитини за межі України та подальшого скасування такої заборони, Верховний Суд, виходячи із положень Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей й Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, статті 5 ЦПК України, вважає, що такі тимчасові заходи можуть підлягати до застосування у випадку доведення, що існує ризик викрадення (незаконного переміщення) дитини, яка має звичайне місце проживання в Україні.

Вказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 755/17184/19.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Внесення Кабінетом Міністрів України у 2022 році змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України, зокрема доповнення їх пунктом 23 щодо порядку виїзду за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, було обумовлено введенням воєнного стану в Україні внаслідок агресії російської федерації, пов`язаними із цим ризиками та обмеженнями і необхідністю врахування в першу чергу найкращих інтересів дітей.

Такий порядок виїзду за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, на час воєнного стану наразі є загальним для всіх дітей - громадян України.

Підстав для виняткового врегулювання цього питання саме щодо малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачем не доведено.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 не спростував презумпцію добросовісності та розумності поведінки матері дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же час, відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За висновками Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, Рішення від 07 грудня 2006 року).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.06.2022 року (справа №344/11652/21) зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей. Встановлено ОСОБА_1 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : - кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 11:00 год. до 19:00 год. При цьому ОСОБА_1 зобов`язаний забирати та повертати дітей за місцем їх проживання (перебування) у даний час; - один раз в квартал з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми; - спільний відпочинок та оздоровлення дітей влітку тривалість вісім днів за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена до теперішнього часу.

Відповідачкою зазначається, що вона разом із малолітніми дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку зі збройною агресією російської федерації тимчасово покинули територію України після чергового масованого ракетного обстрілу.

Таким чином, враховуючи абзац 13 пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 383 від 29 березня 2022 року) відсутні підстави вважати, що малолітні діти сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які виїхали за межі України разом із матір`ю ОСОБА_2 , є такими, що виїхали незаконно.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що жодних даних про постраждалих осіб внаслідок бойових дій немає, діти перебували в Івано-Франківській області протягом останніх півтора роки, за цей час вони жодним чином не постраждали ні фізично, ні психологічно від того, що за тисячі кілометрів на сході країни велись бойові дії суд до уваги не приймає, оскільки воєнний стан введено на усій території України, тому з урахуванням потенційної ракетної небезпеки визначити певне місце як безпечне є неможливим.

Крім того, посилання позивача про те, що дії ОСОБА_2 , яка всупереч рішенню суду перешкоджає в його спілкуванні з дітьми, та вивезення дітей за кордон є очевидно недобросовісними діями, та такими що не відповідають інтересам дітей, суд вважає безпідставними, оскільки у зв`язку з ситуацією, яка склалась на території України, право виїзду дітей за кордон є одним із способів забезпечення захисту дітей, створення безпечних умов для їх проживання та перебування.

Крім того, відповідач повідомляла позивача про виїзд дітей за кордон, позивач спілкувався з дітьми за допомогою відеозв`язку, що спростовує його доводи про недобросовісну поведінку відповідачки.

Оцінюючи зібрані по справі, докази в їх сукупності, виходячи з інтересів дітей суд приходить до переконання, що за наведених обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Адміністрація державної прикордонної служби України про заборону виїзду дітей за кордон без згоди батька слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 258-260, 263-265, 353-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Адміністрація державної прикордонної служби України про заборону виїзду дітей за кордон без згоди батька відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 14 березня 2024 року