Справа № 149/1200/23
Провадження №2/149/36/24
Номер рядка звіту 43
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Олійника І. В.

за участі секретаря Янюк А. Й.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 , приймає участь в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику цивільну справу за позовами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_6 , АТ «СГ «ТАС» (приватне)» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Короткий зміст позовних вимог.

Позов обґрунтований тим, що 05.01.2020 о 17:30 год. на а/д М-12, 201 км+900 м поблизу с. Лозова, водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter, н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду та допустив зіткнення з автомобілем Opel Astra, н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачеві та яким під час ДТП керував ОСОБА_7 . ОСОБА_5 є фізичною особою підприємцем та здійснює діяльність з надання в оренду вантажних автомобілів. На момент скоєння ДТП, ОСОБА_6 повідомляв, що він є найманим працівником у ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП позивачеві, відповідно до звіту про оцінку, заподіяно матеріального збитку в розмірі 150861,28 грн, у свою чергу страхова компанія АТ «СГ«ТАС» сплатила позивачеві матеріальну шкоду на суму 99500 грн. Позивач вважає, що різницю в 51361,28 грн, у відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України, повинен відшкодувати відповідач, разом з витратами на транспортування в розмірі 4380 грн та на складення звіту - 3500 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду, оскільки він не виконав своїх обіцянок відшкодувати збитки, всіляко уникає цього, позивач, будучи особою з інвалідністю потребувала користування автомобілем, який за частково відшкодовані страховою компанією кошти не можливо було повністю відновити, відповідач не з`являвся до слідчих органів, свідомо уникав спілкування з позивачем. Моральну шкоду позивач оцінює в 30000 грн.

Ухвалою суду від 16.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідачеві визначено строк для подання відзиву, заперечень, позивачеві відповіді на відзив, третій особі пояснень.

07.06.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову та вважає безпідставними доводи позивача про те, що ОСОБА_6 на момент ДТП перебував із ним у трудових відносинах, а відповідно до декларації платника єдиного податку ФОП за перший квартал 2020 у відповідача взагалі не було найманих працівників. Враховуючи це, на думку відповідача, він не несе відповідальність за заподіяні позивачеві збитки. Понесені відповідачем витрати на правничу допомогу становлять 5000 грн та є не остаточнимим.

23.06.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона ставить під сумнів можливість відповідача без найманих працівників отримати значний дохід, відображений у його декларації. Також на момент ДТП в автомобілі відповідача знаходилось 5 осіб, які зі слів водія поверталися додому після виконання будівельних робіт у м. Умань. Відповідальність відповідача як власника транспортного засобу застрахована, і відповідно до ст. 1194 ЦК України, він зобов`язаний оплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідач фактично сприяв третій особі в уникненні виконання взятих на себе письмових зобов`язань по відшкодування збитків, а в подальшому гальмував досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 10.08.2023 клопотання позивача задоволено, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання.

27.06.2023 ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди.

Короткий зміст позовних вимог.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок ДТП, що сталася 05.01.2020 о 17:30 год. на а/д М-12, 201 км+900 м поблизу с. Лозова позивач отримав перелом грудини зі зміщенням. У подальшому проходив лікування та реабілітацію, проте не збирав квитанції та чеки, зважаючи на отримані розписки, маючи впевненість у тому, що винна сторона дотримається домовленостей про відшкодування збитків. Безпосередній винуватець ДТП ОСОБА_6 , якому власник транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_5 довірив управління автомобілем, визнав свою вину і 06.01.2020 надав дві розписки позивачеві, в яких гарантував компенсацію завданої шкоди, проте не зробив цього. 19.04.2023 Волочинський районний суд у справі № 671/485/23 звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності. Позивачеві була заподіяна моральна шкода, спричинена діями винної сторони, яка проявилась у тому, що хоча й вина визнавалася, однак обіцянки про компенсацію нанесених збитків були проігноровані, також мала місце відмова від спілкування з позивачем, а також уникнення від слідчих органів. Внаслідок таких дій позивач перебував в умовах тривоги та невизначеності, мав проблеми у транспортуванні, отже зазнав моральної шкоди, яку оцінює в 30000 грн та просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 29.06.2023 у справі № 149/2031/23 (суддя Павлюк О. О.) відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

26.07.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_4 , у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не зазначено правових підстав, а доводи про перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах з відповідачем не відповідають дійсності. Тому відповідач не має нести відповідальність за заподіяну шкоду.

Ухвалою суду від 03.10.2023 цивільну справу № 149/2031/23 передано судді Олійнику І. В. для вирішення питання про об`єднання зі справою № 149/1200/23.

Ухвалою суду від 05.10.2023 цивільні справи № 149/1200/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору на стороні відповідача - ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та № 149/2023/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, - об`єднані в одне провадження. До участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено АТ «СГ «ТАС» (приватне)». Відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 19.10.2023 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги, з наведених у позовах підстав. Також подав заяву від 05.03.2024 у якій зазначив, що в позовній заяві ОСОБА_4 помилково вказано про стягнення з ОСОБА_6 морального збитку та просить вважати це опискою і стягнути моральну шкоду в розмірі 30000 грн. з ОСОБА_5 .

Представник відповідача підтримав відзиви на позовні заяви та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб не з`явилися, причини неявки суду не відомі. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися завчасно і належним чином.

Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши подані ними письмові докази, надавши їм оцінку, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Фактичні обставини справи.

Ухвалою Волочинського районного суду Хмельницької області від 19.04.2023, яка 27.04.2023 року набула законної сили, у кримінальному провадженні № 671/485/23 ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито. При цьому судом було встановлено наступні обставини: 05.01.2020 о 17:40 год., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», н.з. НОМЕР_1 , рухався у правій смузі руху проїзної частини автодороги М-30 сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине» (на той час автодорога М-12) зі сторони м. Хмельницький в напрямку до м. Тернопіль, на 203 км., у порушення вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, діючи недбало та необережно, не передбачив можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість в умовах необмеженої видимості спостерігати за дорожньою обстановкою, а також особливості вантажу, що перевозиться, не обрав безпечну швидкість руху керованого автомобіля, втратив контроль в управлінні автомобілем, допустив виникнення заносу та неконтрольований виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого створив небезпеку та допустив зустрічне зіткнення боковою правою частиною автомобіля «Mercedes-BenzSprinter», із передньою правою частиною автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , у салоні якого перебували на передньому пасажирському сидінні пасажир ОСОБА_8 , на задньому пасажирському сидінні зліва пасажир ОСОБА_3 та на задньому пасажирському сидінні справа пасажир ОСОБА_4 , автомобіль «Opel Astra» рухався у смузі руху автодороги М-30 зі сторони м. Тернопіль у напрямку до м. Хмельницький. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог ПДР України, пасажир автомобіля «Opel Astra» ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому грудини зі зміщенням відламків, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (копія на а.с. 36-38, 107-108). Клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні внесеної до ЄРДР за № 0000073 від 25.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (копія на а.с. 5-7).

ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи та власником автомобіля «Opel Astra», н.з. НОМЕР_2 (копії на а.с. 8-9, 10, 11).

ОСОБА_5 зареєстрований фізичною особою підприємцем та здійснює діяльність з надання в оренду вантажних автомобілів (копія на а.с. 12).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 як власника автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», н.з. НОМЕР_1 на час події ДТП застраховані у АТ «СГ «ТАС» (приватне)», поліс № АО/6429548, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 100000 грн, шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн, сума франшизи - 0 (копія на а.с. 13, 105).

Висновками звіту № 20/219 від 13.04.2020 визначено, що матеріальний збиток заподіяний власнику КТЗ «Opel Astra», н.з. НОМЕР_2 у результаті пошкодження при ДТП, станом на дату дослідження складає 150861,28 грн. Вартість цього автомобіля у пошкодженому стані 11069 грн (копія на а.с. 13-25). Вартість проведеного дослідження 3500 грн (копія на а.с. 26).

Страхова компанія АТ «СГ «ТАС» (приватне)» 13.07.2020 сплатила страхове відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 99500 грн (копія на а.с. 27).

Витрати на завантаження та транспортування автомобіля «Opel Astra» - 4380 грн, що підтверджено квитанцією № 1 (копія на а.с. 28).

За відомостями податкової декларації платника ФОП ОСОБА_5 з єдиного податку за 1 квартал 2020 року, наймані працівники в ФОП відсутні (копія на а.с. 51-52, 53, 122-123, 124).

В розписках від 06.01.2020 ОСОБА_6 зобов`язався виплатити ОСОБА_4 в рахунок компенсації витрат на відновлення здоров`я грошові кошти в розмірі 15000 грн до 05.02.2020, а у разі ускладнень не більше 25000 грн до 05.01.2021, а також компенсувати всі витрати по ремонту автомобіля «Opel Astra» (копії на а.с. 106).

Позиція суду

Стосовно вимог про відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З ухвали Волочинського районного суду Хмельницької області у кримінальному провадженні (справа № 671/485/13) встановлено, що за кермом автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», н.з. НОМЕР_1 був ОСОБА_6 , який порушив Правила дорожнього руху та здійснив ДТП, внаслідок якого автомобіль ОСОБА_3 зазнав пошкоджень.

За змістом ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позиція відповідача та його представника полягає у тому, що автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», н.з. НОМЕР_1 був наданий у користування та володіння ОСОБА_6 за згодою власника.

Позиція позивачів та їх представника базується на тому, що між відповідачем та третьою особою на момент ДТП існували трудові відносини.

Оцінюючи вказані доводи суд приймає до уваги наступне. Матеріали справи не містять доказів протиправного заволодіння ОСОБА_6 транспортним засобом або вибуття автомобіля з володіння ОСОБА_5 поза його волею, як не доводять і наявність між відповідачем та третьою особою трудових відносин. З дослідженої судом декларації з єдиного податку ФОП ОСОБА_5 встановлено, що найманих працівників у 1 кварталі 2020 року він не мав.

Зазначене дає підстави для висновку, що ОСОБА_6 05.01.2020 на відповідній правовій підставі, за згодою власника, 05.01.2020 володів даним автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», н.з. НОМЕР_1 .

Безпідставними є доводи представника позивача про те, що отриманий ФОП ОСОБА_5 дохід може бути критерієм для визначення наявності чи відсутності у нього найманих працівників.

Отже, за встановлених фактичних обставин, відсутні правові підстави визначені у ч. 2 ст. 1187 ЦК України для стягнення заподіяної матеріальної шкоди саме з відповідача, як власника автомобіля.

При цьому суд приймає до уваги правовий висновок Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 672/1537/17 провадження № 51-8954км18, відповідно до якого «оскільки між власником транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки та водієм, який керував цим транспортним засобом на підставі цивільно-правової угоди, не встановлено наявності трудових відносин, правові підстави для відшкодування заподіяної шкоди власником транспортного засобу відсутні».

У своїй відповіді на відзив позивач ОСОБА_3 зазначає ще одну підставу для стягнення з відповідача збитків та посилається на ст. 1194 ЦК України.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, у редакції на час події ДТП, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 N 1961-IV, у редакцій чинній на час події ДТП (надалі Закон № 1961).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону № 1961).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961).

Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність

якої застрахована за договором (ст. 6 Закону № 1961).

Згідно з п. 9.1, 9.3 ст. 9 Закону № 1961 обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого. Зазначені страхові відшкодування виплачуються по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням умов, зазначених у пункті 19.1 статті 19 цього Закону.

За змістом ст. 29 Закону № 1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані, зокрема з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійс нення ремонту на території України.

За обставин даної справи відповідальність власника транспортного засобу була застрахована в СГ «АТ «ТАС» (приватне)», яка відшкодувала ОСОБА_3 99500 грн матеріальних збитків, а згідно полісу страхування ліміт страховика за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн.

З наведених доказів судом встановлено, що позивачеві ОСОБА_3 як власнику автомобіля «Opel Astra» заподіяно збитки у розмірі 150861,28 грн, а відшкодовано страховиком 99500 грн., отже розмір заподіяних збитків перевищує розмір страхового відшкодування, і при цьому до досягнення ліміту страховика залишилося 500 грн. Позивач зазнала витрат на транспортування пошкодженого автомобіля у розмірі 4380 грн.

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, за яким «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Таким чином позивач ОСОБА_9 має право на відшкодування різниці між заподіяною їй шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням, за виключенням суми в межах ліміту страховика у 500 грн, витрат на транспортування пошкодженого їй автомобіля. Проте з такими вимогами позивач звернулася до власника автомобіля ОСОБА_5 , а не до особи, з вини якої заподіяно ДТП.

За змістом ст. 1194 ЦК України зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою покладається на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

У п. 1.4. ст. 1 Закону № 1961 визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 у цивільній справі № 201/1431/16-ц (провадження № 61-24437св18) відповідно до яких: «завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. У разі якщо страховик відшкодував потерпілій особі суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, останній набуває права на звернення з вимогою до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченого страхового відшкодування на підставі статті 1194 ЦК України».

Аналізуючи вищевказані норми ст. 1194 ЦК України, Закону № 1961, з урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди, що заподіяна позивачеві внаслідок ДТП, з вини третьої особи.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі по 30000 грн кожному.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961 потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. Страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо -транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов`язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого (ст. 23 Закону № 1961).

Згідно з п. 24.1, 24.3 ст. 24 Закону № 1961 у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Як встановлено з поліса поліс № АО/6429548 яким застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 як власника автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200000 грн (копія на а.с. 13, 105).

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди позивачі не доводять чи зверталися вони до страховика і чи здійснювалося страхове відшкодування моральної шкоди, а також його розмір.

Позивач ОСОБА_4 не підтвердив документально як сам факт лікування, так і розмір понесених витрат.

Не викликає сумніву те, що внаслідок події ДТП позивачам заподіяно моральну шкоду, душевні страждання, що спричинені пережитими обставинами, лікуванням, зміною звичного способу життя, пошкодженням транспортного засобу та неможливістю його використовувати. Проте не доведеними та не обгрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди завданої ДТП, за ухилення третьої особи від органів досудового розслідування та суду, ухилення ОСОБА_6 від спілкування з позивачами та не виконання зазначених у наданих розписках обов`язків щодо відшкодування шкоди.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 ЦК України, п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961 потерпілим моральна шкода (що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів) відшкодовується страховиком у розмірі не більше 5 відсотків від ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 Закону № 1961, що на час події ДТП становив 51000 грн, тобто у розмірі 2550 грн кожному потерпілому. У свою чергу різницю між сумою відшкодування та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 ЦК України (у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи), таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини у справі, відповідач ОСОБА_5 не є належним відповідачем за позовними вимогами про стягнення як матеріальної, так і моральної шкоди, яка має відшкодовуватися частково страховиком, а в іншій частині особою, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Хоча в ухвалі суду від 19.04.2023 відсутнє формулювання про винність ОСОБА_6 , проте кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав, отже він має відповідати за заподіяну матеріальну та моральну шкоду позивачам, за виключенням сум страхового відшкодування.

Суд приймає до уваги заяву представника позивачів від 05.03.2024 про наявність описки у формулюванні позовних вимог до ОСОБА_6 . А також враховує, що клопотань позивачів, їх представника, у порядку передбаченому ст. 51 ЦПК України про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача до суду не надходило.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу, відповідно до ст. 246 ЦПК України, вирішити після ухвалення судового рішення, зважаючи на заяву представника відповідача зроблену до судових дебатів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 13, 76-81, 141, 142, 246, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_6 , АТ «СГ «ТАС» (приватне)» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_6 , АТ «СГ «ТАС» (приватне)» про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Визначити відповідачеві строк для подачі доказів понесених судових витрат до 11.03.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 14.03.2024.

Суддя Ігор ОЛІЙНИК