Справа № 184/127/24
Номер провадження 2/184/406/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Томаша В.І.,

за участю секретаря судових засідань Михайловій Т.В.,

розглянувши у місті Покров Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради «про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком», -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. Обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що 01 березня 2019 року між ним та ОСОБА_3 відділом реєстрації актів цивільного стану Покровським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 32 зареєстровано шлюб, про що видано Свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 . Сторони є батьками дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказав, що шлюбні стосунки між подружжям припинені внаслідок різного світогляду, поглядів на майбутнє, спільне господарство сторони не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюб носить формальний характер. Примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить особистим немайновим інтересам позивача. Зазначив, що відповідач має напружені стосунки з сином, належним чином свої батьківські обов`язки не виконує, намір виїхати за межі України на постійне місце проживання. Вважає, що у повній мірі спроможний забезпечити дитині умови для фізичного та духовного розвитку, просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з батьком.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву, в якій не заперечує проти розірвання шлюбу, прізвище просить залишити « ОСОБА_5 », при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини покладається на розсуд суду, просить розглянути справу за її відсутності.

Повноважний представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі. До суду надано висновок органу опіки та піклування Покровської міської ради, затверджений Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради від 12.02.2024 №134/06-53-24.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Як встановлено судом відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 , 01 березня 2019 року між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Покровським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 32 зареєстровано шлюб. Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи

Шлюбні стосунки між подружжям припинені внаслідок різного світогляду, поглядів на майбутнє, спільне господарство сторони не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить особистим немайновим інтересам позивача.

Необхідність визначення місця проживання дитини позивач обґрунтовує тим, що відповідач має напружені стосунки з донькою, належним чином свої батьківські обов`язки не виконує, має намір виїхати за межі України на постійне місце проживання.

Органом опіки та піклування до суду надано висновок, затверджений Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради від 12.02.2024 №134/06-53-24. Орган опіки та піклування дійшов висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наявні в матеріалах справи письмові докази суд вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку

Встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами та оцінивши докази як кожен окремо, так і в сукупності, суд керується наступним:

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало неможливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати.

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини з батьком, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При цьому, у рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

У постанові Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 542/1428/18 зроблено висновок про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

З матеріалів справи вбачається, що сторони самостійно не досягнули згоди стосовно визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів укладення договору про участь у вихованні дитини чи визначення місця проживання дитини, а також будь-яких інших документів, які б могли свідчити про наявність домовленостей між сторонами з даного питання.

Як вбачається з висновку, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради від 12.02.2024 №134/06-53-24, орган опіки та піклування дійшов висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Органом опіки вивчено умови проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де створено задовільні умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини. Натомість, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заперечила проти обстеження умов проживання за адресою свого проживання: АДРЕСА_2 , про що повідомила орган опіки та піклування своєю заявою. Органом опіки та піклування також встановлено, що як батько, так і мати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані як фізичні особи-підприємці. Відповідно до інформації управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради від 30.01.2024 №130/04, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є вихованцем КЗДО № 22. Хлопчик систематично відвідував дитячий садок у період до 24.02.2022 року, зовнішній вигляд дитини був завжди охайний. Одягом, взуттям, необхідним приладдям для розвитку малолітній був забезпечений в достатній кількості. Батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , приділяли належну увагу вихованню та розвитку сина, цікавилися його успіхами у садочку, прислухалися до порад і рекомендацій вихователів, вчасно приводили до ЗДО та забирали дитину. Відповідно до інформації КПН «ЦПМСД Покровської міської ради» від 29.01.2024 №144, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на «Д» обліку не перебуває, щеплений за віком. На прийом до лікаря з дитиною звертається батьком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Рекомендації лікарів виконує вчасно. На комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської міської ради Дніпропетровської області Захарченко Олександра Володимирівна не з`явилась, надала заяву щодо розгляду питання без її участі. Орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області дійшов висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з означеного висновку, мати дитини ОСОБА_3 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилась, надала заяву щодо розгляду питання без її участі. Також ОСОБА_3 надала суду заяву, в якій при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини покладається на розсуд суду. На переконання суду така поведінка відповідача свідчить про її байдужість до подальшої долі дитини. Оцінюючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, вважає його достатньо обґрунтованим та прийнятим в інтересах малолітньої дитини.

Таким чином, виходячи з інтересів самої дитини, суд приходить до висновку про можливість визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, що забезпечить його розвиток у спокійному та стійкому середовищі.

Крім того, вказане не зменшить рівності прав та обов`язків обох батьків щодо своєї дитини, та призведе до балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 200, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПКУкраїни,суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради «про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком» - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 01 березня 2019 року Покровським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 32 між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачу залишити « ОСОБА_5 ».

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 26.02.2024р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш