Справа № 367/9982/23
Провадження №2/367/2180/2024
12 березня 2024 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області
у складі головуючого - судді Одарюка М.П.,
з участю секретаря судового засідання Довгополої І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 367/9982/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва,
В грудні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати за нею майнові права на об`єкти будівництва квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,7 кв.м., що знаходиться на 12 поверсі (1 секція) в квартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 та стягнути з відповідачі судові витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що між 07.11.2016 року між позивачем та ОСОБА_2 та 06.06.2018 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено цивільно правові договори, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. відповідно 07.11.2016 року за реєстровим № 1270 та 06.06.2018 року за реєстровим № 431. Згідно п. 1.2 договорів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язуються передати у власність позивача будь яким, передбаченим діючим законодавством способом нерухоме майно, а позивач зобов`язується прийняти у власність нерухоме майно квартири, що знаходяться в АДРЕСА_8 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_9 та оплатити вартість квартир, яка згідно з п. 3.1 договорів складає 340 400,00 грн та 305 250,00 грн. Позивач в повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання за вказаними вище договорами. Згідно з п. 2.3 договорів орієнтовний строк прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію ІІ квартал 2017 та ІІ квартал 2019 року відповідно. Проте відповідачами позивачу у власність квартири не передано, жодних дій спрямованих на передачу у власність, будь яким передбаченим діючим законодавством способом позивачу квартир, відповідачами не вжито. Крім того, відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, наданої листом від 27.10.2022 № 2710/2 та листом від 22.11.2023 № 2211/2 інформація щодо прийняття в експлуатацію багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_8 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 ,2-З відсутня. Будинок до цього часу не збудований, будь які будівельні роботи не ведуться, що свідчить про відсутність зі сторони відповідач будь яких дій, спрямованих на належне виконання умов договору. Оскільки квартири є оплаченим позивачем об`єктами, які після завершення будівництва стають окремим майном, то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартири, та прийняття його до експлуатації, позивачу належить не право власності на квартири, а майнові права на них.
28 лютого 2024 року представник позивача надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі та участі позивача, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надавали.
Згідно із ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що між 06 червня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір посвідчений приватний нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 431 у відповідності до п. 1.2 якого ОСОБА_3 в майбутньому зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 будь яким, передбаченим діючим законодавством способом( отримати свідоцтва про право власності, укласти договір купівлі продажу тощо) нерухоме майно, а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти у власність нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 (два «О»),2-Є( два «Є»),2-Е(два «Е»), 2-З(два «З») та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість вказаної квартири в порядку та на умовах визначених цим договором.
Пунктом 2.1 договору встановлено права на квартиру являють собою права на будівництво та отримання у власність квартири із наступними попередніми технічними характеристиками: квартира, будівельний номер 83, поверх 12, будинок 2-Н (два «Н»), 2-О (два «О»),2-Є( два «Є»),2-Е(два «Е»), 2-З(два «З»), секція 1, проектна загальна площа 40,7 кв.м., кількість кімнат 1 ( а.с.9).
Пунктом 3.1 договору загальна сума ( вартість) квартири на день укладення договору складає 305 250,00 грн. Ціна одного кв.м. загальної площі нерухомого майна квартири становить 7 500,00 грн.
Згідно п.3.3.2 договору гарантійний внесок ( вартість квартири), що зазначена в п.3.1. цього договору до моменту підписання сторонами Акту приймання передачі квартири сплачений ОСОБА_1 в повному обсязі ( а.с.12-15).
Орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію ІІ квартал 2019 року ( п.2.3 договору).
07 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір посвідчений приватний нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1270 у відповідності до п. 1.2 якого ОСОБА_2 в майбутньому зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 будь яким, передбаченим діючим законодавством способом( отримати свідоцтва про право власності, укласти договір купівлі продажу тощо) нерухоме майно, а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти у власність нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 ) та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість вказаної квартири в порядку та на умовах визначених цим договором.
Пунктом 2.1 договору встановлено права на квартиру являють собою права на будівництво та отримання у власність квартири із наступними попередніми технічними характеристиками: квартира, будівельний номер АДРЕСА_12 ), проектна загальна площа 36,8 кв.м., кількість кімнат 1 ( а.с.16).
Пунктом 3.1 договору загальна сума ( вартість) квартири на день укладення договору складає 340 400,00 грн. Ціна одного кв.м. загальної площі нерухомого майна квартири становить 9 2500,00 грн.
Сума гарантійного внеску позивачем сплачена в повному обсязі, що підтверджується актами приймання передачі коштів на виконання в майбутньому умов договору ( а.с.20-25).
Технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію 4 квартал 2017 року. Орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію ІІ квартал 2018 року (п. 2.3 договору).
Оскільки позивач повністю виконала умови укладених між сторонами договорів, сплативши зазначені у них суми коштів в повному обсязі та у встановлений договорами строк, а відповідачі покладені на них зобов`язання перед позивачем не виконали, у власність вказане майно не передали, а саме будинки досі не введені в експлуатацію, тому позивач звернувся до суду із позовом про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, порядок набуття права власності на об`єкт нерухомого майна після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначений законом.
Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).
Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.
Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі №755/8933/18 (провадження №61-4251св19).
Виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами ЦК України не передбачено.
Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі №6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі №6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі №6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року у справі №6-2124цс15.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року №761/5156/13-ц суд зазначив, що під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач обрав такий спосіб захисту порушеного права, який, на його думку, є ефективним і не заборонений законом.
У постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду зазначила висновок, що установивши під час розгляду справи, що відповідач не виконав належним чином узятих за договором зобов`язань, не визнає майнових прав позивача на спірне нерухоме майно, хоч він і сплатив пайові внески в повному обсязі, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що є підстави для визнання за позивачем майнових прав на спірну квартиру. При цьому суди правильно вважали, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є ефективним, не заборонений законом, оскільки іншим шляхом він не може захистити свої права.
Позивач уклала з відповідачами договори, за якими сплатила відповідачу ОСОБА_2 340 400,00 грн вартості майнових прав на об`єкт нерухомості, та ОСОБА_3 305 250,00 грн вартості майнових прав на об`єкт нерухомості, а відповідачі в свою чергу у встановлені договором строки зобов`язалися закінчити будівництво, здати об`єкт капітального будівництва в експлуатацію та за актом прийму-передачі об`єкта нерухомості, шляхом його підписання сторонами, передати позивачу об`єкти нерухомості.
Частинами другою-третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).
Відповідно до положень статей 626-629, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Між сторонами виникли відносини на підставі договорів купівлі-продажу майнових прав і предметом договірного зобов`язання за цими договорами є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів та передавання майнових прав, а після завершення будівництва передання об`єкту нерухомості. Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, що їх сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної зі сторін та відповідної мети договору.
Верховний Суд у своїй практиці визначає майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому.
Отже, майнові права є самостійним об`єктом цивільних прав та підлягають захисту у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Майнові права визначаються як суб`єктивні права учасників цивільних правовідносин, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням речами, а також майновими вимогами, що виникають між учасниками цивільного обороту з приводу цих речей та обміну речей, робіт, послуг.
Майнові права виникають з юридичних фактів, передбачених ЦК України, іншими актами законодавства. За будь-яким договором про передавання речі боржник має передати річ, а кредитор має право вимоги передавання такої речі, яке є майновим.
Як передбачено статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно зі статтями 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом статей 509, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, сплативши на користь відповідача повну суму вартості майнових прав у встановлений в договорах строк, що підтверджується копіями відповідних актів про передачу грошових коштів. Отже, відповідні договори набули чинності, вважаються укладеним та діють до повного виконання сторонами взятих за себе зобов`язань.
Виконання грошових зобов`язань за договором, а саме повна сплата вартості майнових прав об`єкта нерухомості, підтверджує вчинення позивачем дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимагати переходу майнових прав на цей об`єкт нерухомості, отримання від відповідача об`єктів нерухомості за актом прийому-передачі після завершення будівництва та після цього набуття можливості державної реєстрації свого права власності на об`єкт будівництва.
При цьому, за змістом укладених між сторонами договорів, підтвердженням набуття покупцем права власності на майнові права об`єкта нерухомості є акт прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості, який підписується сторонами. Однак, копія такого акту в матеріалах справи відсутня і у позові позивач стверджує, що відповідач не передавав йому майнові права. Доказів протилежного відповідачами суду не наданою та судом не встановлено.
Таким чином, фактично склалась ситуація, за якої позивач має підтвердження оплати ним 100 % вартості майнових прав на об`єкт нерухомості, однак відсутнє належне підтвердження переходу цих прав від відповідача до позивача, та відповідно належне оформлення набуття останнім права власності на майнові права щодо об`єктів нерухомості.
Як стверджує позивач, у вказаний в договорах строк об`єкт будівництва в експлуатацію введений не був, будівництво не завершене та на даний час не ведеться, приміщення у власність позивачу не передане, а дата введення об`єкту капітального будівництва в експлуатацію не відома.
Таким чином, відповідачі порушили встановлений договором строк введення будинку в експлуатацію, внаслідок чого позбавили позивача того, на що вона розраховувала, укладаючи відповідні договору, а саме що відповідачі у встановлений термін здійснять введення будинків в експлуатацію і відповідно позивач матиме можливість набути право власності на нежитлові приміщення у ІІ кварталі 2017 року та ІІ кварталі 2019 року.
Невиконання відповідачами своїх зобов`язань за договорами стало підставою для звернення позивача до суду з позовом для визнання за ним майнових прав.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Ухвалюючи відповідне рішення суд також ураховує відсутність на державному рівні будь-яких реєстрів, у яких би в повній мірі відображались та реєструвались майнові права, що сприяло би запобіганню порушенню таких прав, недопущенню реалізації недобросовісної поведінки відчужувачів майнових прав на користь декількох осіб, тому права позивача підлягають захисту в судовому порядку.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідачів, оскільки в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині передачі покупцю майнових прав на об`єкти нерухомості, що є предметом договорів, при цьому суд враховує, що на даний час запланований термін будівництва та здачі об`єктів капітального будівництва в експлуатацію, який погоджений сторонами у пунктах 2.3 договорів (4 квартал 2017 року, ІІ квартал 2018 року та ІІ квартал 2019 року відповідно), сплинув, додаткових угод, які передбачали зміну умов договорів, в тому числі в частині визначення інших строків здачі будинку в експлуатацію, між сторонами не укладено, ці обставини не спростовано відповідачами, які не скористалися процесуальним правом подати відзив на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог і підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір на користь держави по 536,80 грн з кожного.
Керуючись ст. 4, 12-13, 141, 258-259, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме на квартиру, будівельний номер АДРЕСА_13 ), 2-О (два «О»),2-Є( два «Є»),2-Е(два «Е»), 2-З(два «З»), секція 1, проектна загальна площа 40,7 кв.м., кількість кімнат 1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (два «Н»), 2-О (два «О»),2-Є( два «Є»),2-Е(два «Е»), 2-З(два «З»).
Визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме на квартиру будівельний номер АДРЕСА_14 ), 1-Ч (один «Ч»).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_15 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_16 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_17 .

Суддя: М.П. Одарюк