ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2729/24 Справа № 183/2923/22 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л, Макарова М.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року та на додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 08 травня 2022 року ОСОБА_2 було пошкоджено вентиляційну промислову витяжку на даху нежитлового приміщення, належного їй на праві власності, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке планувалось використовувати у якості закладу громадського харчування, однак через проведення ремонтних робіт на момент пошкодження витяжки заклад ще не працював. У результаті обстеження пошкоджень вентиляційної системи представником постачальника-монтажника системи вентиляції та кондиціювання на вищезазначеному об`єкті 08 травня 2022 року складено Дефектний акт щодо характеру пошкоджень та порядку їх усунення, відповідно до якого сума витрат на відновлення пошкодженого майна на дату складання акту становить 61934,10 грн. і складається з вартості матеріалів у розмірі 29984,10 грн. та вартості монтажних робіт та інших витрат у розмірі 31950 грн. Крім того, вона зазнала значних душевних та психічних страждань, пов?язаних із пошкодженням майна, оскільки неправомірними діями відповідача та наслідками таких дій було порушено нормальний ритм її життя, тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, що складається із збитків в розмірі 61934,10 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000 грн., судові витрати в розмірі 18827,40 грн., які складаються з судового збору в розмірі - 992,40 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі - 15000 грн., витрати на судового експерта - 2835 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6902,27 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 3000 грн. відшкодування моральної шкоди, 412,21 грн. відшкодування судових витрат у вигляді справленого судового збору та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, а всього 10314, 48 грн. Зобов`язано ОСОБА_3 після відшкодування шкоди передати ОСОБА_2 оцинковані труби в кількості трьох одиниць, передані ОСОБА_4 на відповідальне зберігання відповідно до гарантійної розписки, наданої останнім Новомосковському РВП ГУНП в Дніпропетровській області. У решті позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1615, 50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю та стягнути витрати на правову допомогу адвоката у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що нею повністю доведені позовні вимоги, факт спричинення матеріальної та моральної шкоди та їх розмір. Натомість відповідачем жодним чином не спростовано доведені нею обставини. Суд першої інстанції не є спеціалістом будівельно-технічних чи монтажних робіт та не є спеціалістом в електротехніці та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

19 березня 2024 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначав, що ним пошкоджено лише 5 кв.м вентиляції, а не як наголошує позивачка 30 кв.м .

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 91 934,10 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивачці ОСОБА_3 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення (вбудовано-прибудоване приміщення), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На цьому об`єкті змонтовано систему вентиляції та кондиціонування, що підтверджується договором про надання послуг №1207-1 від 12 липня 2021 року, специфікацією до договору №1207-1 від 12 липня 2021 року, калькуляцією №0406/2021-1, актом приймання-передачі наданих послуг від 16 лютого 2022 року.

Як зафіксовано у висновку по результатам розгляду заяви, складеному ДОП СДОП ВП Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, та затвердженому 25 травня 2022 року заступником начальника Новомосковського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області, 08 травня 2022 року до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, надійшла заява ОСОБА_4 , про те, що ОСОБА_2 пошкодив систему вентиляційної промислової витяжки, яка розташована у вбудовано-прибудованому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить фізичній особі ОСОБА_3 . Позивачка наголошує, що спричинений їй відповідачем матеріальний збиток складає 61934,10 грн.

У ході перевірки при опитуванні ОСОБА_2 останній факт пошкодження вентиляційної промислової витяжки частково підтвердив, пояснивши що нібито прибирав дах від сміття та іншого непотребу. У діях ОСОБА_2 формально вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 КК України, але сума матеріального збитку є малозначною, тому даний факт не підлягає внесенню відповідної інформації до ЄРДР.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 08 травня 2022 року, складеного дізнавачем СД Новомосковського РВП ГУНП України в Дніпропетровській області, об`єктом огляду є вільна ділянка місцевості, що розташована біля буд. АДРЕСА_1 . Оглядом установлено, що з задньої сторони вказаного будинку є прибудоване приміщення одноповерхове, розташоване з правого боку від пекарні. З пристроєного приміщення виходить промислова оцинкована витяжка, яка проходить вертикально вздовж будинку. На асфальті біля входу до прибудованого приміщення лежать оцинковані труби, довжиною приблизно 2м., 2,5м. та 3 м., оцинковані «перехідник, трійник та уголок», які мають сліди пошкодження по ободках з обох сторін частин та деформацію овалу труб; труба з «уголком» пом`ята (сплющена). На цьому огляд завершено. Під час огляду виявлено оцинковані труби системи вентиляції в кількості шести одиниць, які вилучені.

Згідно з гарантійною розпискою ОСОБА_4 отримав на відповідальне зберігання наступне майно: оцинковані труби в кількості трьох одиниць, один «уголок», «тройник» та «переходник» оцинковані.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 61 934,10 грн., до складу якої входить вартість матеріалів у розмірі 29984,10 грн. та вартість монтажних та інших витрат в розмірі 31950 грн., виходячи із необхідності повного демонтажу вже установленої системи вентиляції та монтажу нової системи вентиляції в повному обсязі.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що у судовому засіданні встановлено, що відповідачем пошкоджено лише частину конструкції системи витяжної вентиляції, у розмірі 5 кв.м, оскільки зібраними у справі доказами не підтверджено пошкодження 25 кв.м з 30 кв.м системи витяжної вентиляції, як і не доведено неможливість їх подальшої експлуатації та неможливість ремонту лише пошкодженої частини та необхідності демонтажу старої і монтажу нової системи вентиляції в повному обсязі. Наявними у справі доказами, зокрема матеріалами, зібраними 08 травня 2022 року співробітниками Новомосковського РВП ГУНП України в Дніпропетровській області, не встановлено пошкодження 08 травня 2022 року ОСОБА_2 силового кабелю та клемної колодки, тому підлягає відшкодуванню вартість 5кв.м повітропроводу, які були пошкоджені відповідачем, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, що складає 3335,60 грн., та пропорційно: вартість монтажних робіт у розмірі 1600 грн., транспортні та заготівельні роботи у розмірі 866,67 грн., витратні матеріали та кріплення у розмірі 1100 грн. Одночасно з висновком про відшкодування відповідачем позивачеві вартості повітропроводу, пошкоджені елементи якого передані ОСОБА_4 на відповідальне зберігання, суд прийшов до висновку, що частини повітропроводу, передані на зберігання ОСОБА_4 , а саме: оцинковані труби в кількості трьох одиниць, підлягають поверненню відповідачу після відшкодування шкоди позивачці. Оскільки судом установлено, що з вини відповідача ОСОБА_2 позивачці було завдано матеріальну шкоду, в результаті чого їй завдана також і моральна шкода, яка виразилася у душевних та психічних стражданнях, пов?язаних з пошкодженням майна, порушенні нормального ритму життя. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки та глибину її душевних страждань, факт того, що вина відповідача у пошкодженні майна доведена, суд прийшов до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги та стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За обставинами справи цю презумпцію мала б спростувати саме відповідач.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір й причинно-наслідковий зв`язок.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка є власницею нежитлове приміщення (вбудовано-прибудоване приміщення), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . На цьому об`єкті змонтовано систему вентиляції та кондиціонування. З матеріалів справи, вбачається, що відповідач пошкодив лише частину конструкції системи витяжної вентиляції, у розмірі 5 кв.м, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6902 ,27 грн. відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, цього висновку не спростовують як і не доводять факту пошкодження відповідачем 25кв.м конструкції системи витяжної вентиляції.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не є спеціалістом будівельно-технічних чи монтажних робіт та не є спеціалістом в електротехніці та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, з врахуванням встановлених у даній справі обставин, відхиляються.

Вирішуючи вимоги у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував наступне.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи щодо складу цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, у тому числі й моральної, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог позивачки.

Колегія суддів наголошує, що при визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції вірно врахував характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та стягнув на її користь на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. та доводи апеляційної скарги в частин наявності підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1615,50 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 1615,50 грн. витрат на правову допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому колегія суддів не бере до уваги уваги доводи апеляційної скарги в цій частині з вищенаведених підстав.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення мають бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року та додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров