Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

секретаря судового засідання Мішко М.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що він та відповідач 10 вересня 2016 року зареєстрували шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . Під час шлюбу, а саме 20.07.2018 року ними було придбано автомобіль Кіа Sportage, 2018 року випуску, номер кузова (VIN код) НОМЕР_2 .

Вказує, що згідно рахунку НОМЕР_3 від 02.08.2018 року ним було перераховано на рахунок ПрАТ «Закарпаття-Авто» за покупця ОСОБА_4 суму вартості вказаного автомобіля у розмірі 716076 грн. 80 коп.

Зауважує, що придбаний за час шлюбу автомобіль Кіа Sportage, 2018 року, сірого кольору, був зареєстрований на відповідача ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , тобто вона стала титульним володільцем вказаного майна.

Таким чином, вказаний автомобіль КІА SPORTAGE, 2018 року, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , після його придбання та державної реєстрації став спільною сумісною власністю подружжя з рівними частками подружжя у праві власності на вказане майно.

Однак, відповідач 06.07.2023 року продала вказаний автомобіль іншій особі без його згоди, як співвласника вказаного автомобіля, та за ціною, яка вочевидь не відповідає його ринковій вартості, тобто здійснила його відчуження з порушенням його права, як співвласника автомобіля, та не в інтересах сім`ї.

Позивач зазначає, що згідно листа Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях) від 14.11.2023 повідомлено, що станом на 13.11.2023, відповідно до даних Реєстру, 06.07.2023 громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перереєструвала транспортний засіб, а саме КІА SPORTAGE, 2018 року випуску, за договором купівлі-продажу, укладеного у суб`єкта господарювання на нового власника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно договору СГ №14/0084 від 06.07.2023, а також надано копію цього договору-купівлі продажу транспортного засобу.

Вказує, що відповідно до п. 1.1 договору купівлі продажу транспортного засобу СГ №14/0084 від 06.07.2023 року Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки Кіа модель Sportage, 2018 року випуску, колір сірий, номер кузова (VIN код) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований за власником транспортного засобу 11.08.2020. Пунктом 3.1. вказаного договору купівлі продажу встановленого за домовленістю сторін, ціна транспортного засобу складає 50 000 гривень.

Зауважує, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Позивач зазначає, що згідно консультаційного висновку оцінювача про вартість ТОВ Реал Експерт, ймовірна ринкова вартість колісного транспортного засобу: Кіа Sportage, 2018 року випуску, номер кузова (VIN код) НОМЕР_2 , на дату аналізу 22.11.2023 року становить суму 852 700 грн.

У зв`язку з тим, що автомобіль Кіа Sportage, 2018 року випуску, як об`єкт власності відповідно до частини 2 статті 183 ЦК України є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, позивач вважає, що з відповідача підлягає до стягнення сума 426 350 гривень грошової компенсації вартості 1/2 частки у транспортному засобі, який проданий нею без його згоди.

Враховуючи вище наведене, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь суму 426 350 гривень грошової компенсації вартості його частки у транспортному засобі КІА SPОRTAGE, 2018 року, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_2 .

Не погоджуючись із позовними вимогами, представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позов, зміст якого зводиться до наступного.

Вказує, що дійсно позивач та відповідач перебували у шлюбі з 10.09.2016 та сімейне життя у подружжя не склалося. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2023 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний.

Зазначає, що 20.07.2018 у шлюбі позивачем та відповідачем було придбано автомобіль, який використовувався для потреб сім`ї. У липні 2023, через 7 років після його придбання, автомобіль ними було вирішено продати через поганий технічний стан. Позивачу було достеменно відомо, що автомобіль потрапляв у ДТП у 2022 році, внаслідок чого його ринкова вартість значно знизилась, останній потребував ремонту ходової частини та двигуна.

Наголошує, що позивачу було відомо про умови продажу та ціну, жодних заперечень він не висловлював, натомість виручені кошти від продажу автомобіля були використані на потреби сім`ї, на харчування, сплату комунальних послуг.

Одночасно, з цим позовом позивач звернувся із значним спливом часу з моменту продажу автомобіля, що свідчить про те, що продаж автомобіля відбувся за його згоди. Крім того, позивач не оспорив правочину, за яким було продано автомобіль, відтак він є дійсним.

Крім того, як доказ вартості автомобіля позивач подає консультаційний висновок оцінювача про ймовірну вартість автомобіля, що є неналежним доказом вартості предмета спору. Позивач не надав достовірних відомостей щодо об`єкта оцінки, приховав дійсний технічний стан автомобіля, приховав факт потрапляння автомобіля в ДТП. Тому, вказаний консультаційний висновок не є достовірним та не може бути прийнятий судом в якості доказу. Також позивач не надав доказів того, що кошти від продажу автомобіля були використані не в інтересах сім`ї.

У зв`язку з наведеним, просить суд відмовити у задоволенні позову.

12.04.2024 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує, що відзив є необґрунтованим та таким, що не спростовує доводів позовної заяви.

Окрім того, відповідачем ОСОБА_4 не було надано у визначений судом строк відзив на позов та не повідомлено суду про поважність причин пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву, а також, відповідачем та її представником не було заявлено клопотання про продовження строку подання відзиву на позов, а тому вважає, що відповідно до вимог ч. 2 п. 2 ст. 191 ЦПК України, суд має вирішити спір за наявними матеріалами справи без врахування доводів відзиву на позовну заяву.

Наголошує, що не відповідають дійсності і доводи відзиву, що ними було спільно вирішено продати через технічний стан автомобіля КІА SPORTAGE 2018 року, сірого кольору, номер кузову НОМЕР_2 , та що йому було достеменно відомо про те, що вартість автомобіля зменшилась у зв`язку з тим, що він потребував ремонту ходової частини та ремонту двигуна, а також, що кошти одержані від продажу автомобіля 06.07.2023 року відповідач витратила на потреби сім`ї.

Зауважує, що 7 липня 2023 року ним було подано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позов про розірвання шлюбу з відповідачем, який дійсно був розірваний згідно рішення суду від 21.12.2023 року у справі №308/11693/23, яке набуло законної сили 22.01.2024 року.

З вказаного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2023 року у справі №308/11693/23 вбачається, що 07.07.2023 року він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, а також що судом встановлено обставини, що протягом останніх 6 місяців, тобто з 21.06.2023 року до 21.12.2023 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 не проживають, спільного господарства не ведуть.

Отже, з 21.06.2023 року фактично він не проживав однією сім`єю з відповідачем та не надавав згоду на відчуження нею спільної сумісної власності подружжя, а саме автомомбіля КІА SPORTAGE, 2018 року.

Також є надуманими та безпідставними і заперечення відзиву щодо того, що він нібито був згідний з продажем автомобіля, оскільки йому було відомо про умови та ціну продажу транспортного засобу автомобіля КІА SPORTAGE, 2018 року, сірого кольору, однак про вказані обставини та покупця йому стало відомо з листа сервісного центру, який додано до матеріалів позовної заяви.

Факт того, що він не оспорив договір-купівлі продажу транспортного засобу від 06.07.2023 року не доводить обставину надання згоди на його відчуження, як помилково вважає у відзиві представник відповідача. Також вказав, що наданий консультаційний висновок щодо вартості автомобіля є належним доказом.

У зв`язку з наведеним, просить суд задоволити позовні вимоги.

Позивач не скористався правом на участь у судовому засіданні та його представник ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задоволити позов у повному обсязі з підстав ат мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач також не скористалася правом на участь у судовому засіданні та її представник ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 беребували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2016, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 від 15.12.2022, актовий запис №490.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказані обставини були підтверджені у судовому засіданні представниками сторін і не були спростовані будь-якими доказами, тому суд вважає, що такі обставини не підлягають доказуванню в порядку ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що згідно рахунку № НОМЕР_3 від 02.08.2018 року позивачем ОСОБА_3 було перераховано на рахунок ПрАТ «Закарпаття-Авто» за покупця ОСОБА_4 суму вартості автомобіля Sportage k. у розмірі 716076,8 грн., який в подальшому був зареєстрований на відповідача ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 .

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників.

За змістом ч. 1-4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як вказано у п.п. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом встановлено, що 06.07.2023 року, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з позивачем, відповідач ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 придбала автомобіль „Kia Sportage, номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу, наданою Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС).

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, продавши вказаний автомобіль, виручені гроші були витрачені на потреби сім`ї, що було заперечено представником позивача.

За правилами ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Позивач звернувшись до суду з даним позовом про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля як спільного сумісного майна в порядку поділу майна подружжя, просить стягнути з відповідача 426 350 гривень грошової компенсації, обґрунтувавши вартість консультаційним висновком оцінювача від 22.11.2023.

Однак, суд не може покласти в основу рішення таку позицію позивача, оскільки діючим законодавством передбачено встановлення вартості майна, що підлягає поділу, за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, що може бути встановлено шляхом призначення автотоварознавчої експертизи, яка проводиться компетентним експертом з повідомленням його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема принцип диспозитивності, який відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із змісту ч. 2 ст. 5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду.

Аналізуючи надані сторонами докази, які були досліджені у судовому засіданні, заслухавши доводи представників сторін, суд приходить до висновку, що оскільки спірний автомобіль сторін по справі був відчужений в період зареєстрованого шлюбу між позивачем та відповідачем, даний договір купівлі-продажу позивач не оскаржує, а тому, суд приходить до висновку, що відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу, діяв в інтересах сім`ї, так як інше судом не встановлено і в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

З наведеного вище вбачається, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту, ніж той, який особа обрала при зверненні до суду.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 65, 69, 70 СК України, ст. 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11, ст.ст. 2, 5, 76-81, 82, 141, 258-259, 263-265, 272, 273, 353-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Повний текст рішення складено 08.03.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Т.Р. Деметрадзе