КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/16971/16-ц

номер провадження 22-ц/824/2332/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівГолуб С.А., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва 14 липня 2023 року /суддя Коробенко С.В./

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартинюк Сабіна Валеріївна, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичекова Олена Анатоліївна про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та просив:

-визнати недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між Відповідачами;

-визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 14 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано частково недійсним договір дарування квартири від 18 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською (Мартинюк) С.В., зокрема в частині дарування 1/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в якості компенсації витрат на сплату судового збору 1838,10 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в якості компенсації витрат на сплату судового збору 1838,10 гривень. /т. 3 а.с. 112-117/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позову.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що висновок суду про те, що відсутні будь-які докази придбання квартири АДРЕСА_1 за спільні кошти ОСОБА_6 (померлої) та ОСОБА_5 , є необґрунтованим. Квартира належала ОСОБА_5 на праві приватної власності, що підтверджувалось Свідоцтвом про право власності від 24.01.2008 р. Реєстрація спірної квартири була проведена у 2008 році і до дати смерті у 2013, тобто протягом 5 років, жодних непорозумінь щодо реєстрації квартири саме на відповідача-1 у померлої не виникало. Даний факт спростовує презумпцію спільної сумісної власності, а відтак висновок суду, що ОСОБА_6 вважалась співвласником квартири є безпідставним. Вказувала і на те, що 1/2 квартири АДРЕСА_1 не входила до спадкового майна в жоден період часу. Враховуючи це, відсутність позовної вимоги щодо визнання спірної квартири частиною спадкового майна, фактично, унеможливлювало визнання судом першої інстанції за ОСОБА_4 права власності на 1/2 спірної квартири. Рішення, що було ухвалено судом першої інстанції, фактично свідчить про вихід суду за межі позовних вимог ОСОБА_5 та порушення принципу диспозитивності. ОСОБА_4 у позові не просить визнати спірну квартиру спільним сумісним майном подружжя (його батьків ОСОБА_5 та померлої матері ОСОБА_6 ) Судом першої інстанції не враховано той факт, що частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 не увійшла до спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_6 . Отже, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки відсутня вимога щодо внесення спірної квартири в спадкову масу, що не було враховано судом першої інстанції. Крім того, позивач достеменно знав про факт дарування квартири, не заперечував проти цього та того, що дарування відбулось за його присутністю є заява позивача до органу опіки та піклування про надання дозволу на укладення договору дарування. Наголошувала також і на тому, що після смерті ОСОБА_6 спадщина відкрилась 06.03.2014, але тільки 23.02.2016 позивач звернувся до нотаріуса з проханням видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину після смерті його матері. Позивач знав про існування спірної квартири, однак не вчинив жодних дій, які б свідчили про його намір прийняти зазначене спадкове майно, оскільки розумів, що дана квартира належала на праві приватної власності виключно відповідачу-1 та не входила до спадкової маси.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 13 листопада 1965 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб (Том 1, а.с. 75).

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 . (Том 1, а.с. 75)

Під час перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ними було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 12.01.2008, яке було оформлене на ім`я ОСОБА_5 . (Том 1, а.с. 5)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Спадкоємцями першої черги до майна померлої стали її чоловік ОСОБА_5 (Відповідач-2) та син ОСОБА_4 (Позивач).

До спадкової маси, окрім зазначеної вище квартири (її частки), увійшли квартира АДРЕСА_2 , а також гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 вчасно подав заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружини. (а.с.66)

06 березня 2014 року позивач ОСОБА_4 подав заяву про відмову від спадщини після смерті своєї матері на користь батька - ОСОБА_5 . (Том 1, а.с. 73)

У зв`язку з відмовою позивача від спадщини приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А. були видані свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 (реєстровий №889), а також на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 (реєстровий №892). (Том 1, а.с. 105, 106)

8 грудня 2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 зазначену квартиру на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковскькою С.В. (Том 1, а.с. 8)

Після цього, як встановлено судом, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2015 в справі №263/13654/15-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом (№889 та №892) та встановлено позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 . (Том 1, а.с. 11-12)

ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Чичекової О.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , у зв`язку з чим нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 кожному зі спадкоємців - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (Том 1, а.с. 125, 130, 139, 141).

Крім того, постановою приватного нотаріуса Чичекової О.А. від 23.02.2016 було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 з посиланням на те, що станом на день розгляду вказаного питання квартира вже перебувала у власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 18.12.2014, укладеного з ОСОБА_5 (том 1, а.с. 135-136)

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України про те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_5 (Відповідач-1), незаконно (з урахуванням рішення суду про визнання недійсною відмови ОСОБА_4 від спадщини після смерті матері) під час укладення оспорюваного договору дарування розпорядився часткою позивача у праві власності на квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира не входила у спадкове майно, спростовуються вище встановленими обставинами справи, квартира АДРЕСА_1 придбана під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , незважаючи на оформлення права власності на одного з подружжя, вважається спільним майном набутим під час шлюбу, за відсутності доведення протилежного.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що укладаючи договір дарування квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 діяв поза межами своїх повноважень щодо 1/4 частки у праві власності на неї, оскільки з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 зазначена частка належала позивачу, як одному з спадкоємців.

Відхиляються і доводи апеляційної скарги про звернення позивача до нотаріуса зі спливом двох років після відкриття спадщини, оскільки після смерті ОСОБА_6 зазначена частка належала позивачу, як одному з спадкоємців з моменту відкриття спадщини.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладенням договору дарування від 18.12.2014 відповідач-1 порушив права позивача, як співвласника квартири. Також судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач-1 діяв цілком правомірно, відчужуючи 3/4 частки у праві власності на квартиру, що належали йому особисто.

Доводи апеляційної скарги щодо виходу за межі позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, оскільки в мотивувальній частині рішення суду наведені мотиви щодо правового режиму спірної кватири, без яких неможливо встановити чи діяв ОСОБА_5 правомірно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва 14 липня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва 14 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: