Провадження № 2/686/1785/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді - Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В. за участю позивача та представника Поворознюка Б.М. , представника відповідача ( ОСОБА_2 ) Фурмана В.В. , представника відповідача ( ОСОБА_4 ) ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору позики та визнання недійсними договорів дарування

встановив:

В травні 2021 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути із ОСОБА_4 на його користь заборгованість по договору позики від 19.08.2011 року в сумі 50000 доларів США, трьох процентів річних в сумі 7060,27 доларів США, заборгованості по договору позики від 07.12.2011 року в сумі 32 000 доларів США, трьох процентів річних в сумі 4229,26 доларів США та визнати недійсними договора дарування земельних ділянок, що розташовані на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , визнати недійсними договір дарування садового будинку, загальною площею 140,3 кв.м., який знаходиться на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області садове товариство обслуговуючий кооператив «Колос», АДРЕСА_1 та договір дарування господарської будівлі, загальною площею 86,4 кв.м., яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Стягнути із відповідача ОСОБА_4 5000 грн. понесених витрат на надання професійної правничої допомоги.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 серпня 2011 року між батьком позивача ОСОБА_8 чем та відповідачкою ОСОБА_7 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, у відповідності до якого сторони цього договору передбачили, що його батько (позикодавець) на протязі п`яти днів з дня підписання договору передасть у позику відповідачці ОСОБА_7 (позичальнику) грошову суму еквівалентну 50000 доларів США. Даний договір позики було посвідчено 19 серпня 2011 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я.О., зареєстровано в реєстрі за № 1839. Факт передачі грошових коштів по даному договору в сумі 50 000 доларів США посвідчено письмовою розпискою від 23.08.2011 року. Згідно пункту три договору позики від 19.08.2011 року відповідачка ОСОБА_7 зобов`язалася повернути батькові позивача отримані грошові кошти в строк до 19.08.2016 року.

При укладенні даного договору позики відповідач ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу Хмельницького районного нотаріального округу Романішину Я.О. письмову заяву, згідно якої він повідомив приватного нотаріуса, що діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, надав згоду своїй дружині ОСОБА_7 на укладення договору позики із батьком позивача на її розсуд. При цьому, як слідує із копії заяви відповідача ОСОБА_4 до нотаріуса від 19.08.2011 року, факт реєстрації шлюбу нотаріусом було перевірено за свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , виданого Осламівською сільською Радою народних депутатів 18.11.1978 року за реєстровим записом №15.

Окрім того, 07 грудня 2011 року між батьком позивача, ОСОБА_8 та відповідачкою ОСОБА_7 було укладено ще один нотаріально посвідчений договір позики, у відповідності до якого сторони договору передбачили, що на протязі п`яти днів з дня підписання цього договору батько передасть відповідачці ОСОБА_7 грошову суму еквівалентну 32000 доларів США. Факт передачі грошових коштів по даному договору у зазначеному розмірі посвідчено письмовою розпискою від 07.12.2011 року. Згідно пункту три договору позики від 07.12.2011 року відповідачка зобов`язалася повернути отримані грошові кошти в строк до 07.12.2016 року.

При укладенні даного договору позики 07.12.2011 року відповідач ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу Хмельницького районного нотаріального округу Романішину Я.О. письмову заяву, згідно якої він повідомив приватного нотаріуса, що діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, надав згоду своїй дружині ОСОБА_7 на укладення договору позики на її розсуд.

Вищевказані грошові кошти подружжям ОСОБА_9 отримувались в інтересах сім`ї, а саме, для будівництва ними господарської будівлі, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 86,4 кв.м., що розташований на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на земельній ділянці площею 2,9999 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, кадастровий номер :02:013:0064. Дві нотаріально посвідчені заяви відповідача ОСОБА_4 про надання згоди на отримання позики своїй дружині ОСОБА_7 підтверджують ту обставину, що кошти нею були отримані в інтересах сім`ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_8 . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_8 та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно та грошовий вклад в банку.

Тому, враховуючи приписи ст.ст. 1216, 1218 ЦПК України, до позивача в порядку спадкування перейшли усі права, які належали його батькові на момент смерті, у тому числі й право на отримання позичених грошей.

Оскільки, відповідачка ОСОБА_7 у зазначений в договорі позики від 19.08.2011 року строк, а саме до 19.08.2016 року не повернула позичені у його батька грошові кошти, він вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом. Копією ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.10.2016 р. по справі № 686/18550/16-ц на підставі його позову до ОСОБА_7 про стягнення боргу було відкрито провадження у цивільній справі та призначеної її до судового розгляду. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.10.2017 р. та постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 21.12.2017 р. по справі № 686/18550/16-ц стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача 1336995 гри. боргу за договором позики та 3287 гри. 67 коп. 3 % річних.

Оскільки остання своєчасно, в строк до 07.12.2016 року, не повернула позичені грошові кошти в сумі 32 000 доларів США по договору позики від 07.12.2011 року, позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Рішенням суду від 01.03.2019 року по справі №686/18633/18, яке набрало законної сили 06.05.2019 року, стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 32000 доларів США та три проценти річних в сумі 1614,73 долара США.

По вищевказаних двох рішеннях суду позивачем було отримано виконавчі листи та передані для примусового виконання до виконавчої служби. Виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_7 на користь позивача 1 298184,43 грн. із 20.03.2018 року знаходилось на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області у державного виконавця Хованець І.О. (ВП № НОМЕР_8), а згодом, відповідно до постанови від 04.07.2019 року, було передано приватному виконавцю Лабчуку Р.М.

Виконавчий лист від 23.05.2019 року по справі № 686/18633/18ц про стягнення 32000 доларів США та трьох процентів річних в сумі 1614,73 долара США було передано для примусового виконання до приватного виконавця Лабчука Р.М., який 30.05.2019 року відкрив виконавче провадження НОМЕР_9.

В ході вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду приватним виконавцем не вдалося стягнути заборгованість із ОСОБА_7 , оскільки після отримання позики, виникнення у неї зобов`язання щодо повернення грошових коштів, вона діючи недобросовісно, з метою уникнення взятих на себе зобов`язань, 10 та 11 березня 2015 року подарувала належне їй нерухоме майно своєму сину ОСОБА_2 .

Тому, по причині відсутності у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, рішення суду не виконано по даний час. Боржниця, жодних грошових коштів, не повернула.

На даний час, із інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2021 року № 250188781 встановлено, що ОСОБА_7 ще до настання строку повернення батькові позивача позичених у нього грошей по двом договорам позики, а саме, 10 та 11 березня 2015 року, подарувала майже усе належне їй нерухоме майно своєму синові ОСОБА_2 . А саме: спірні земельні ділянки, які знаходиться на території Давидковецької сільської ради та Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, садовий будинок, позначений А-2, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 140,3 кв.м., матеріали стін: цегла; який розташований в садовому товаристві обслуговуючого кооперативу «Колос» АДРЕСА_1 , на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, господарську будівлю, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 86,4 кв.м., яка розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Позичені у батька позивача грошові кошти були використанні в інтересах сім`ї ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . При укладенні двох договорів позики чоловік позичальника надавав письмову згоду на їх укладення та отримання грошей. За рахунок даних грошових коштів відповідачі збудували нерухоме майно: господарську будівлю, загальною площею 86,4 кв.м., що розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на земельній ділянці площею 2,9999 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, кадастровий номер :02:013:0064. На дану будівлю вони набули право спільної власності подружжя та у подальшому її подарували своєму синові ОСОБА_2 .

Укладені відповідачкою 10 та 11 березня 2015 року договори дарування нерухомого майна своєму синові є недійсними в силу наступного: відповідачка даруючи своєму синові нерухоме майно після виникнення у неї зобов`язання із повернення суми позики, діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами, оскільки вчинила ряд договорів дарування, які порушують права кредитора та які направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, та враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц), відповідач ОСОБА_4 зобов`язаний виплатити позивачу заборгованість за договором позики та три проценти річних в іноземній валюті. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми по договору позики від 19.08.2011 року за період з 20.08.2016 року по 03.05.2021 року складає 7060,27 доларів США (50 000 доларів США х 3% : 365 днів х 1718 днів), що згідно офіційного курсу НБУ, встановленого станом на 03.05.2021 року, становить 195922,49 грн.

Розмір трьох процентів річних від простроченої суми по договору позики від 07.12.2011 року за період з 08.12.2016 року по 03.05.2021 року складає 4 229,26 доларів США (32 000 доларів США х 3% : 365 днів х 1608 днів), що згідно офіційного курсу НБУ, встановленого станом на 03.05.2021 року, становить 117 361,96 грн.

Тому, ціна позову про стягнення боргу по двом договорам позики та трьох процентів річних по ним складає 2 588 784,45 грн. (1 387 500 грн. + 888 000 грн. + 195 922,49 грн. + 117 361,96 грн.). А тому позов просить задовольнити.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Бондарчука В.В. від 14.05.2021 року накладено арешт на майно ОСОБА_4 та майно ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 25.05.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

17.09.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Мотивує тим, що

позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Для визнання правочину фіктивним, необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину, тобто має бути присутній умисел як дарувальника, так і у обдарованого. Проте, позивач не довів наявність умислу з певним спрямуванням волі у ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та їх обізнаність про те, що оспорюваний договір укладається саме з метою приховування цього майна від звернення стягнення на нього в рахунок погашення боргу за договорами позики, укладеними у 2011 році, перед позивачем.

Під час укладення спірних договорів, на думку представника було дотримано вимог чинного законодавства, у тому числі щодо форми та змісту, відповідного типу правочину. Об`єкти нерухомого майна, що передавалися у дарунок ОСОБА_7 належали їй на праві приватної власності на підставі документів, які є дійсними. Дарунки за спірними договорами було передано дарувальником і прийнято обдарованим та вони використовуються останнім впродовж майже шести років.

Вимоги позовної заяви ОСОБА_6 ґрунтуються на аргументах щодо вчинення боржником ОСОБА_7 оспорюваного правочину із заінтересованою особою ОСОБА_2 задля подальшого уникнення та унеможливлення виконання зобов`язань за договором позики перед позивачем.

Як вбачається із позовної заяви договори позики між ОСОБА_7 та батьком позивача були укладені у 2011 році з кінцевим терміном повернення грошових коштів в строк до 19.08.2016 року та 07.12.2016 року.

Оспорювані договори дарування, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 були укладені у 2015 році.

Тобто, на момент укладення договорів дарування строк виконання зобов`язань за договорами позики, не настав. ОСОБА_7 не була боржником в розумінні норм ЗУ «Про виконавче провадження», а значить, укладення оспорюваних договорів дарування не є такими, що призвели до неможливості задовольнити вимоги стягувана за рахунок такого майна, і відповідно не є підставою для визнання таких правочинів недійсними. Тому вважають, що вимоги позивача є надуманими та нічим не підтвердь тженими.

Окрім того, при укладенні оспорюваного договору, ОСОБА_2 як сторона договору мав на меті створити для себе юридичні наслідки у формі володіння, користування та розпорядження майном. Усі доводи позивача мають характер припущень та міркувань, що не підтверджені належними та допустимий доказами, як того вимагає ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України.

Також, разом із відзивом, подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначають, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні, оскільки оспорюванні позивачем договори дарування нерухомого майна були укладені в 2015 році. Згідно з умовами договору позики від 19 серпня 2011 року ОСОБА_7 зобов`язалась повернути позичальнику грошові кошти в строк до 19.08.2016 року.

Отже, право вимоги та звернення до суду у позивача виникло - 20 серпня 2016 року. Згідно з умовами договору позики від 07 грудня 2011 року боржниця зобов`язалась повернути позичальнику грошові кошти в строк до 07.12.2016 року. Отже, на думку позивача, право вимоги та звернення до суду у позивача виникло - 08 грудня 2016 року.

Відповідач вважає, що пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення позову про визнання недійсними договорів дарування, який сплинув 09 грудня 2019 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

06 грудня 2021 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, оскільки в ході проведення по даній справі підготовчого судового засідання було встановлено, що в процесі примусового виконання виконавчого листа № 686/18633/18ц виданого 23.05.2019 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором позики в сумі 32000 доларів США та три проценти річних в сумі 1614,73 долара США, та виконавчого листа № 686/18550/16 виданого 02.03.2018 року про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості в сумі 1340282,67 грн., приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Лабчуком Р.М. звернуто стягнення на доходи боржниці. Внаслідок вжитих заходів приватним виконавцем з боржника стягнуто 3404,87 грн.

Станом на 27.11.2021 року офіційний курс долара США, встановлений НБУ, становить 27,0256 грн. за один долар США. Тому 3404,87 грн. еквівалентно 126 доларів США. На дану суму позовні вимоги підлягають зменшенню. Позивач просить суд стягнути із ОСОБА_4 заборгованість по договору позики від 19.08.2011 року в сумі 50 000 доларів США та три проценти річних в сумі 7 060,27 доларів США.

Позивач стягнуті виконавцем у примусовому порядку кошти відносить до виконання зобов`язання зі сплати трьох процентів річних по виконавчому листу № 686/18633/18ц виданого 23.05.2019 року. Тому зменшенню підлягає три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання по договору позики від 19.08.2011 року. Відтак стягненню підлягає 6 934,27 доларів США (7 060,27 - 126 доларів США).

Крім того, 09 листопада 2021 року між позивачем ОСОБА_6 та адвокатом Поворознюком Б.М. було укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги по цивільній справі від 19 лютого 2021 року. Загальна сума понесених позивачем витрат на надання йому професійної правничої допомоги становить 10000 гривень.

А тому позивач просить стягнути із ОСОБА_4 на його користь заборгованість по договору позики від 19.08.2011 року в сумі 50000 доларів США, три проценти річних в сумі 6 934,27 доларів США, заборгованість по договору позики від 07.12.2011 року в сумі 32000 доларів США, три проценти річних в сумі 4229.26 доларів США та визнати недійсними вище зазначені договора дарування та стягнути із відповідача ОСОБА_4 на користь позивача 10000 грн. понесених витрат на надання професійної правничої допомоги.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду, суддя Бондарчук В.В., від 17.02.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Стефанишина С.Л. від 28.02.2023 року прийнято до свого провадження дану справу та призначено підготовче засідання.

11 липня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позичені кошти не використовувались сторонами в інтересах сім`ї.

Так, ОСОБА_7 було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт господарську будівлю за межами населеного пункту на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, яке зареєстровано Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Хмельницькій області 11 березня 2011 року. Проте будівельні роботи господарської будівлі було розпочато ще за 6 місяців до оформлення договору позики, що в свою чергу спростовує твердження позивача про будівництво господарської будівлі за запозичені кошти. Крім того, згідно Звіту №2015 44 про оцінку господарської будівлі, складеного ФОП ОСОБА_11 20.02.2015р, ринкова вартість господарської будівлі становила 102712,00 грн .

Також, спростуванням використання коштів отриманих за договорами позики в інтересах сім`ї є продаж нерухомого майна ОСОБА_7 та ОСОБА_12 та наявність власних коштів для здійснення такого будівництва господарської будівлі, а саме: 27 червня 2006 року ОСОБА_7 здійснила продаж квартири АДРЕСА_2 загальною площею 42.9 кв.м., 20 вересня 2013 року ОСОБА_7 здійснила продаж квартири АДРЕСА_3 загальною площею 76.5 кв.м.; 25 грудня 2015 року ОСОБА_4 здійснив продаж земельної ділянки, площею 0.2311 га. Окрім цього, 13 квітня 2005 року та 14 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено lоговір кредиту №880/50-608-1 та Договір кредиту №07/290-632-152, згідно яких ОСОБА_7 було отримано кредитні кошти в розмірі 37 500.00 дол.США. З поміж іншого, підтверженням фінансової спроможності для будівництва господарської будівлі, загальною площею 86.4 кв.м., є те, що ОСОБА_7 на та ОСОБА_4 мали дохід у вигляді заробіної плати та пенсії. Так, ОСОБА_7 з 2011 по 2015 роки отримала пенсію -70 069.00 грн., заробітну плату з 2008 по 2015 роки - 284 845.98 грн., ОСОБА_4 : з 2008 по 2014 роки отримав заробітну плату в розмірі - 346 301.90 грн., пенсію з 2008 по 2015р. - 329 881.11 грн., тобто загальний сукупний дохід сім`ї склав 1 031 097 (один мільйон тридцять одна тисяча дев`яносто сім)грн.99коп.

За таких обставин, доводи позивача щодо використання запозичених в його батька грошових коштів для будівництва господарської будівлі загальною площею 86.4 кв.м., що розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району спростовуються вище наведеним.

Крім того, укладені нотаріально посвідчені договори позики між батьком позивача та ОСОБА_7 не містять цілі кредиту, що не підтверджує використання даних коштів в інтересах сім`ї. А письмова згода ОСОБА_4 була надана у зв`язку із вимогами закону. Зазначене також, нівелює міркування позивача про те, що така згода свідчить про використання запозичених грошових коштів в інтересах сім`ї.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 08.08.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

11 вересня 2023 року представником відповідача ОСОБА_7 подано заяву про застосування строків позовної давності. Зазначає, що позивач 11.05.2021 року звернувся до суду із вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні. Оспорювані позивачем договори дарування нерухомого майна були укладені в 2015 році. Позивачу було відомо ще у 2016 році про те, що у ОСОБА_7 відсутнє на праві власності вище зазначене майно, оскільки в межах накладення арешту на майно у судових справах реєстратором було відмовлено у проведенні такої дії, так як майно не належало боржнику.

Таким чином, позивачу ще 11.02.2016 року було відомо про відсутність у ОСОБА_7 на праві власності іншого майна - на день формування інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 11.02.2016р.

13 вересня 2023 року представником відповідача ОСОБА_4 подано заяву про застосування строків позовної давності. Зазначає, що згідно з умовами договору позики від 19 серпня 2011 року ОСОБА_7 зобов`язалася повернути кошти в строк до 19.08.2016 року, отже право вимоги виникло 20 серпня 2016 року. А згідно договору від 07.12.2011 року остання зобов`язалася повернути кошти в строк до 07.12.2016 року, отже право вимоги виникло 08.12.2016 року. А тому, позивачем пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення позову про стягнення коштів із ОСОБА_4 , який сплинув 20.08.2019 року та 08.12.2019 року, що є підставою для відмови в позові.

19.10.2023 року позивачем подано клопотання про визнання поважними причин пропущення строку позовної давності. Зазначає, що представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Фурман В.В. подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності та просить суд із цієї підстави відмовити у позові, оскільки вважає, що за вимогами до його довірителя ОСОБА_2 про визнання недійсними ряду договорів дарування майна строк позовної давності сплинув ще 09 грудня 2019 року, а позов про визнання недійсними договорів дарування подано до суду 12 травня 2021 року.

Однак, на думку позивача, таке твердження представника відповідача адвоката Фурмана В.В. є помилковим, оскільки представник відповідача не враховує ту обставину, що позивачу не було відомо про відчуження майже всього свого майна відповідачкою ОСОБА_7 своєму синові ОСОБА_2 . Лише із інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2021 року № 250188781 позивач довідався, про те, що відповідач ОСОБА_7 10 та 11 березня 2015 року усе своє нерухоме майно подарувала своєму синові, та таким чином зробила неможливим виконання рішення суду про стягнення позичених у його батька грошових коштів на значну грошову суму. Отже, до того часу позивач не був обізнаний із фактом відчуження відповідачем ОСОБА_7 свого майна. Не був обізнаний із фактом порушення права. Окрім того, у цивільному законодавстві не міститься прямої вказівки на те, що укладений боржником договір відчуження свого майна, який спрямований на уникнення виконання зобов`язання та на шкоду інтересам кредитора, є недійсним в силу того, що боржник діє недобросовісно. Законом прямо не передбачено, що такий договір є фраудаторним, тобто таким, що вчинений на шкоду інтересам кредитора та може бути із цих підстав визнаний недійсним.

Як спосіб захисту порушених прав про визнання недійсним фраундаторного договору, із застосуванням приписів ст.ст. 3, 13 ЦК України, судова практика Верховного Суду була сформована лише у 2020-2021 роках, у категорії справ за позовами про визнання договорів фіктивними або удаваними (ст.ст. 234, 235 ЦК України). У тих справах Верховний Суд відмовляв позивачам у позовах про визнання договорів фіктивними або удаваними та визнавав їх недійсними із іншої підстави. А саме у зв`язку із тим, що вони укладені на шкоду інтересам кредитора, з метою уникнення виконання взятого на себе майнового зобов`язання (фраундаторні договори). Що сторони при цьому діяли недобросовісно. Тобто до цього він не був обізнаний із можливістю звернення до суду із такими позовними вимогами, оскільки прямо у Цивільному кодексі України не було передбачено такого способу захисту порушених прав як визнання договору відчуження боржником свого майна фраудаторним.

Окрім того, він є інвалідом другої групи. Тривалий час важко хворіє. Дані обставини підтверджуються копіями багаточисельних медичних документів, які були долучені до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27 листопада 2021 року. Сукупність вищевказаних обставин, у їх взаємозв`язку, є поважною причиною пропущення строку позовної давності. Звертаю увагу, що після порушення його майнових прав внаслідок не повернення позичених у його батька грошових коштів, він невідкладно звернувся до суду із позовом про стягнення боргу по договору позики. Це свідчить про те, що він не ставився недбало до захисту своїх порушених майнових прав про стягнення позичених батьком грошових коштів.

13.12.2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшли пояснення. Зазначає, що у відзиві на позов відповідач спростовує твердження позивача про те, що укладення договорів позики відбувалось в інтересах сім`ї та те, що позичені ОСОБА_7 кошти були використані в інтересах сім`ї, а саме, що за рахунок даних грошових коштів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 збудували нерухоме майно: господарську будівлю, загальною площею 86.4 кв.м., що розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького р-ну Хмельницької обл. на земельній ділянці площею 2.9999 га з цільовим призначенням земельної ділянки: для обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, кадастровий номер :02:013:0064. Тому виникла необхідність у долучені судової практики суду касаційної інстанції у даній категорії справ. У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі №487/1342/21 зазначено наступне тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов 'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім ї: 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тому просить відмовити в задоволенні позову.

13.12.2023 року від представника позивача надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що позивач не був обізнаний про укладення відповідачкою ОСОБА_7 ряду договорів дарування, згідно яких вона своє нерухоме майно, яке складається із садового будинку, господарської будівлі та ряду земельних ділянок, подарувала своєму сину ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що в провадженні державного виконавця перебували виконавчі листи про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 позичених коштів, та рішення судів тривалий час не виконувались, позивач в лютому 2021 року звернувся до адвоката із проханням звернути стягнення на спільне майно подружжя, яке зареєстровано на чоловіка відповідачки ОСОБА_7 - ОСОБА_4 .

Вивчаючи судову практику з даного питання було встановлено, що Верховний Суд у 2020-2021 роках сформував позицію, згідно якої слідує, що хоча у цивільному законодавстві не міститься прямої вказівки на те, що укладений боржником договір відчуження свого майна, який спрямований на уникнення виконання зобов`язання та на шкоду інтересам кредитора, є недійсним в силу того, що боржник діє недобросовісно, однак Верховний Суд прийшов до висновку, що такий договір є фраундаторним, вчиненим на шкоду інтересам кредитора, та із цієї підстави може бути визнаний недійсним. Отримавши від позивача інформацію, що у ОСОБА_7 є єдиний син ОСОБА_2 , у березні 2021 року було здійснено перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухому майно та встановлено про наявність ряду договорів дарування нерухомого майна, які були укладені 10 та 11 березня 2015 року. Після цього стало зрозуміло, що з метою зашкодити інтересам позивача, позичальник грошових коштів ОСОБА_7 переоформила усе своє нерухоме майно на свого сина.

В період з 20.02. по 11.03.2016 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Хмельницької міської лікарні з приводу геморагічного інсульту по типу медіальної інсульт гематоми зліва з правобічним вираженим геміпарезом, дизартрією, гіпертонічною хворобою ІІІст., Зет., ризик4. Згідно епікрізу № 2217 Хмельницької міської лікарні при поступленні до медичного закладу у останнього були скарги на порушення мови, слабкість, погіршення рухів в правих кінцівках. В період з 06.06.2016 року по 23.06.2016 року позивач знаходився на лікуванні у відділенні реабілітації хворих на церебро-васкулярну патологію Профспілкового санаторію «Хмільник» з приводу стану після перенесеного геморагічного інсульту, що підтверджується виписним епікризом з медичної карти Профспілкового санаторію «Хмільник», який знаходиться у матеріалах цивільної справи.

У період з 01.11.2016 року по 09.11.2016 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні № 2 Хмельницького обласного кардіологічного диспансеру з приводу стійких наслідків перенесеного інсульту. У нього були скарги на збільшення АТ 250/120 мм рт ст, постійні головні болі, запаморочення, погіршення зору, відмічається серцебиття, задишка, що посилюється при незначних ФН, стискаючі болі за грудиною при ходьбі 200-300 м, періодично в спокої при серцебитті, або підвищені тиску, набряки ніг. Такий стан останнього свідчить про те, що у продовж тривалого часу, із лютого по листопад 2016 року, він перебував у такому стані, який обмежував його можливості вчинення дій для захисту порушених прав.

16.01.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про стягнення понесених позивачем судових витрат. Було витрачено станом на 13.12.2023 року 5448,97 грн., щопідтверджується фіскальними чеками АЗК, реєстром фіскальних чеків, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Також, позивачем витрачено 10000 грн. на професійну правничу допомогу. А тому просить стягнути із відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_6 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 5448,97 грн. витрат на проїзд представника позивача адвоката Поворознюка Б.М. до суду за період з 14.09.2021 року по 13.12.2023 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

19 серпня 2011 року між батьком позивача - ОСОБА_8 та відповідачкою ОСОБА_7 було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 1839 договір позики, у відповідності до якого сторони цього договору передбачили, що позикодавець ОСОБА_8 на протязі п`яти днів з дня підписання договору передасть у позику відповідачці ОСОБА_7 (позичальнику) грошову суму еквівалентну 50 000 доларів США, а саме 398500 грн. Дані кошти відповідач зобов`язалася повернути в строк до 19.08.2016 року.

Факт передачі грошових коштів по даному договору в сумі 50 000 доларів США посвідчено письмовою розпискою від 23.08.2011 року, згідно якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_7 отримала 50000 доларів США.

При укладенні даного договору позики відповідач ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу Хмельницького районного нотаріального округу Романішину Я.О. письмову заяву від 19.08.2011 року, згідно якої він повідомив приватного нотаріуса, що діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, надав згоду своїй дружині ОСОБА_7 на укладення договору позики із ОСОБА_8 на її розсуд. При цьому, як слідує із копії заяви відповідача ОСОБА_4 до нотаріуса від 19.08.2011 року, факт реєстрації шлюбу нотаріусом було перевірено за свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , виданого Осламівською сільською Радою народних депутатів 18.11.1978 року за реєстровим записом №15.

07 грудня 2011 року між батьком позивача - ОСОБА_8 та відповідачкою ОСОБА_7 було укладено ще один нотаріально посвідчений договір позики, у відповідності до якого сторони договору передбачили, що на протязі п`яти днів з дня підписання цього договору ОСОБА_8 передасть відповідачці ОСОБА_7 грошову суму еквівалентну 32 000 доларів США, а саме 256640 грн. Дані кошти відповідач зобов`язалася повернути в строк до 07.12.2016 року.

Факт передачі грошових коштів по даному договору в сумі 32 000 доларів посвідчено письмовою розпискою від 07.12.2011 року, згідно якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_7 отримала 32000 доларів США.

При укладенні даного договору позики 07.12.2011 року відповідач ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу Хмельницького районного нотаріального округу Романішину Я.О. письмову заяву від 07.12.2011 року, згідно якої він повідомив приватного нотаріуса, що діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, надав згоду своїй дружині ОСОБА_7 на укладення договору позики на її розсуд.

Із Листа Хмильницького міськрайонного відділу ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 08.04.2021 року № 693-21.25-38 вбачається, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у виконавчому комітеті Осламівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області 18 листопада 1978 року уклали шлюб, актовий запис № 15. Також, даним листом підтверджується, що вони є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлено, що ОСОБА_7 ще до настання строку повернення позичених коштів по двом договорам позики, а саме, 10 та 11 березня 2015 року, подарувала майже усе належне їй нерухоме майно своєму синові ОСОБА_2 .

Зокрема, ОСОБА_7 подарувала своєму синові ОСОБА_2 наступне майно: земельну ділянку площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0053, на підставі договору дарування від 11.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І., реєстровий № 447;

-земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва, яка знаходиться на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, в садовому товаристві обслуговуючому кооперативі «Колос», кадастровий номер :03:004:2462, на підставі договору дарування земельної ділянки від 11.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною Ольгою Григорівною, реєстровий номер 477;

-садовий будинок, позначений А-2, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 140,3 кв.м., матеріали стін: цегла; який розташований в садовому товаристві обслуговуючого кооперативу «Колос» АДРЕСА_1 , на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, який розташований на земельній ділянці для індивідуального садівництва площею 0,06 га, кадастровий номер :03:004:2462. Договір дарування садового будинку посвідчений 11.03.2015 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною Ольгою Григорівною, реєстровий номер 476;

-земельну ділянку площею 1,2295 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0045, на підставі договору дарування від 11.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І., реєстровий № 445;

-земельну ділянку площею 1,1678 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0048, на підставі договору дарування від 11.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І., реєстровий № 444;

-земельну ділянку площею 0,4033 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0051, на підставі договору дарування від 11.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І., реєстровий № 443;

-земельну ділянку площею 1,1995 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0049, на підставі договору дарування від 11.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І., реєстровий № 446;

-земельну ділянку площею 2,9999 га для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення, яка розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0064, на підставі договору дарування від 10.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною Ольгою Григорівною, реєстровий № 467;

-господарську будівлю, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 86,4 кв.м., яка розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, яка розташована на земельній ділянці площею 2,9999 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:013:0064, на підставі договору дарування від 10.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною Ольгою Григорівною, реєстровий №466.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_8 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 26.06.1974 року та копією свідоцтва про смерть від 04 березня 2014 року серія НОМЕР_3 .

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_8 та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно та грошовий вклад в банку. Дані обставини підтверджуються копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.09.2014 року № 38395788, листом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори від 06.05.2021 року №289/01-16, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.09.2014 року та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.2014 року.

Оскільки відповідачка ОСОБА_7 у зазначений в договорі позики від 19.08.2011 року строк, а саме до 19.08.2016 року не повернула позичені грошові кошти, позивач звернувся до суду із відповідним позовом, а саме про стягнення 50 000 доларів США та 3 % річних в сумі 122,95 дол. США. Копією ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.10.2016 р. по справі № 686/18550/16-ц було відкрито провадження у цивільній справі та призначеної її до судового розгляду. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.10.2017 р. та постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 21.12.2017 р. по справі № 686/18550/16-ц стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача 1336995 гри. боргу за договором позики та 3287 гри. 67 коп. 3 % річних.

Оскільки відповідачка ОСОБА_7 своєчасно, в строк до 07.12.2016 року, не повернула позичені грошові кошти в сумі 32000 доларів США по договору позики від 07.12.2011 року, позивач звернувся із відповідним позовом до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, а саме про стягнення 32000 доларів США та 3 % річних в сумі 1614, 73 дол. США (з 08.12.2016 року по 13.08.2018 р.). Рішенням цього ж суду від 01.03.2019 року по справі №686/18633/18, яке набрало законної сили 06.05.2019 року, стягнуто із ОСОБА_7 на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 32000 доларів США та три проценти річних в сумі 1614,73 долара США.

По вищевказаних двох рішеннях суду позивачем було отримано виконавчі листи та передані для примусового виконання до виконавчої служби.

Виконавче провадження № НОМЕР_8 по справі № 686/18550/16 про стягнення із ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_6 1298184,43 грн. із 20.03.2018 року знаходилося на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується копіями постанов про відкриття виконавчого провадження, про зупинення виконавчих дій, про поновлення виконавчих дій, про накладення арешту, про звернення стягнення на доходи.

Із постанови Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 04.0.2019 року вбачається, що ВП № НОМЕР_8 передано приватному виконавцю Лабчуку Р.М., який 27.09.2019 року прийняв його до свого провадження, що вбачається із його постанови від 27.09.2019 року, а саме про стягнення 1 298 184,43 грн. з ОСОБА_7 по справі № 686/18550/16.

Виконавчий лист від 23.05.2019 року по справі № 686/18633/18ц про стягнення 32 000 доларів США та трьох процентів річних в сумі 1614,73 долара США було передано для примусового виконання до приватного виконавця Лабчука Р.М., який 30.05.2019 року відкрив виконавче провадження НОМЕР_9, що вбачається із його постанови від 30.05.2019 року.

Із листа приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. від 25.02.2021 року № 01-15/732 вбачається, що під час виконання двох виконавчих листів в межах виконання ним було накладено арешт на 1/3 частину квартири, яка належить боржниці ОСОБА_7 та знаходиться в АДРЕСА_4 . Іншого майна, яке належить боржниці і на яке можливо звернути стягнення, приватним виконавцем не виявлено. Враховуючи зазначені обставини, а також те що реалізація нерухомого майна не може бути ефективно здійснена в зв`язку з наявністю у боржниці лише частки об`єкту нерухомості, на даний час вжиті заходи примусового виконання не дають можливості виконати рішення суду.

Із листа приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. від 29.1002.2021 року № 01-15/6422 вбачається, що в процесі примусового виконання виконавчого листа № 686/18633/18ц виданого 23.05.2019 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором позики в сумі 32000 доларів США та три проценти річних в сумі 1614,73 долара США, та виконавчого листа № 686/18550/16 виданого 02.03.2018 року Апеляційним судом Хмельницької області про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості в сумі 1340282,67 грн., приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Лабчуком Р.М. звернуто стягнення на доходи боржниці. Внаслідок вжитих заходів із ОСОБА_7 приватним виконавцем стягнуто 3404,87 грн.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Що стосується застосування позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

У пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) звернуто увагу на те, що для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною заявленою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Частиною п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Стороною відповідачів у справі заявлені клопотання про застосування строків позовної давності, зазначивши, що позивач був обізнаний у 2016 році про відсутність майна ОСОБА_7 . А щодо вимог до ОСОБА_4 , то такий строк також сплинув 20.08.19 р. та 08.12.2019 р.

Позивачем у справі подано клопотання про поважність причин пропуску через хворобу а також те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки про наявність порушеного права дізнався лише у 2021 році.

Так судом встановлено, що право позивача є порушеним, оскільки рішення судів у справах № 686/18550/16-ц, № 686/18633/18ц так і не виконані, а кошти не стягнуті.

Із досліджених судом матеріалів даної справи та цивільних справ № 686/18550/16-ц, № 686/18633/18ц не вбачається, що позивач був обізнаний про те, що ОСОБА_7 падарувала своєму синові майно.

Лише із інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2021 року № 250188781 позивач довідався, про те, що відповідач ОСОБА_7 10 та 11 березня 2015 року усе своє нерухоме майно подарувала своєму синові ОСОБА_2 , та таким чином зробила неможливим виконання рішення судів про стягнення позичених у батька позивача грошових коштів, а тому строк позовної давності до даних вимог не пропущено.

Крім того, позивач є інвалідом другої групи, тривалий час важко хворіє. В період з 20.02. по 11.03.2016 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Хмельницької міської лікарні з приводу геморагічного інсульту по типу медіальної інсульт гематоми зліва з правобічним вираженим геміпарезом, дизартрією, гіпертонічною хворобою ІІІ ст., Зет., ризик4. Згідно епікрізу № 2217 Хмельницької міської лікарні при поступленні до медичного закладу у останнього були скарги на порушення мови, слабкість, погіршення рухів в правих кінцівках. В період з 06.06.2016 року по 23.06.2016 року позивач знаходився на лікуванні у відділенні реабілітації хворих на церебро-васкулярну патологію Профспілкового санаторію «Хмільник» з приводу стану після перенесеного геморагічного інсульту. Дана обставина підтверджується виписним епікризом з медичної карти Профспілкового санаторію «Хмільник». У період з 01.11.2016 року по 09.11.2016 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні № 2 Хмельницького обласного кардіологічного диспансеру з приводу стійких наслідків перенесеного інсульту. У нього були скарги на збільшення АТ 250/120 мм рт ст, постійні головні болі, запаморочення, погіршення зору, відмічається серцебиття, задишка, що посилюється при незначних ФН, стискаючі болі за грудиною при ходьбі 200-300 м, періодично в спокої при серцебитті, або підвищені тиску, набряки ніг. Такий стан останнього свідчить про те, що у продовж тривалого часу, із лютого по листопад 2016 року, він перебував у такому стані, який обмежував його можливості вчинення дій для захисту порушених прав. Сукупність вищевказаних обставин, у їх взаємозв`язку, є поважною причиною пропущення строку позовної давності.

Що стосується вимог до ОСОБА_4 , то відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З приводу стягнення коштів з відповідача ОСОБА_4 , то такі вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у зв`язку із наступним.

При укладенні договорів позики 19 серпня 2011 року та 07 грудня 2011 року між батьком позивача - ОСОБА_8 та відповідачкою ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_4 (чоловік ОСОБА_7 ) подавав приватному нотаріусу Хмельницького районного нотаріального округу Романішину Я.О. письмову заяву від 19.08.2011 року, згідно якої він повідомив приватного нотаріуса, що діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, надав згоду своїй дружині ОСОБА_7 на укладення договору позики із ОСОБА_8 на її розсуд. Та при укладенні договору позики 07.12.2011 року відповідач ОСОБА_4 подавав приватному нотаріусу Хмельницького районного нотаріального округу Романішину Я.О. письмову заяву від 07.12.2011 року, згідно якої він повідомив приватного нотаріуса, що діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, надав згоду своїй дружині ОСОБА_7 на укладення договору позики на її розсуд.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За змістом ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Із положень ч. 4 ст. 65 СК України слідує, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, дві нотаріально посвідчені заяви відповідача ОСОБА_4 про надання згоди на отримання позики своїй дружині ОСОБА_7 , а також показання ОСОБА_4 під час надання пояснень у судовому засіданні, які різняться з обставинами справи, які встановлені судом, а також, ухилення ОСОБА_7 , від дачі пояснень у судовому засіданні, явка якої була визнана судом обов`язковою, вказують ні на що інше, як на спосіб уникнути відповідальності і перешкоджання встановлення об`єктивної істини по справі та підтверджують ту обставину, що кошти були отримані в інтересах сім`ї.

Також встановлено, що в період отримання позики ОСОБА_7 було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт - господарську будівлю за межами населеного пункту на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, яке зареєстровано Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Хмельницькій області 11 березня 2011 року. Дата закінчення будівництва 30.11.2013 року та є на думку суду спільною сумісною власністю подружжя. Що свідчить про те, що позичені кошти використовувалися на будівництво в інтересах сім`ї.

При цьому суд відхиляє пояснення відповідача ОСОБА_4 , що кошти які були позичені його дружиною ОСОБА_7 були використані не в інтересах сім`ї, оскільки останній, давав згоду при укладенні таких договорів, а в заявах адресованих нотаріусу з приводу того, що його дружина буде використовувати такі кошти не в інтересах сім`ї не вказав.

Суд також, відхиляє пояснення сторони відповідача про те, що у них були кошти на будівництво, оскільки вони відчужили нерухоме майно, мали власний дохід та отримали кредит (зіславшись на те, що 27 червня 2006 року ОСОБА_7 здійснила продаж квартири АДРЕСА_2 загальною площею 42.9 кв.м., 20 вересня 2013 року ОСОБА_7 здійснила продаж квартири АДРЕСА_3 загальною площею 76.5 кв.м.; 25 грудня 2015 року ОСОБА_4 здійснив продаж земельної ділянки, площею 0.2311 га.), оскільки договір від 2006 року не свідчить про використання таких коштів на будівництво, оскільки здійснений задового до початку будівництва - 2011 року, а договора вчиненені в 2013 році також не свідчать про використання таких коштів на будівництво, оскільки не встановлено, що такі кошти були використані саме на будівництво. Щодо посилання на договори кредиту, а саме 13 квітня 2005 року та 14 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», то такі договори суду не представлені, та навпаки свідчили, що в той період відповідач мала ще й невиконані зобов`язання перед банком. Щодо загального сукупного доходу сім`ї, то даних коштів за всі роки вистачило б лише для прожиття (харчування, одяг, відпочинок, оплата комунальних платежів, тощо).

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивача заборгованість по договору позики від 19.08.2011 року в сумі 50000 доларів США та три проценти річних в сумі 6934,27 доларів США (шість тисяч дев`ятсот тридцять чотири долара США двадцять сім центів) та заборгованість по договору позики від 07.12.2011 року в сумі 32000 доларів США та три проценти річних в сумі 4 229.26 доларів США .

Щодо визнання недійсними договорів дарування то такі вимоги також є підставними з огляду на наступне.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17.

Верховним судом у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 зроблено висновок, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц зазначено, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок про те, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

У разі оспорення правочину заінтересованою особою потрібним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18).

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 (провадження № 61-20593св19) суд касаційної інстанції вказав, що «Правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства».

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 виснував, що «З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом».

У даній справі встановлено, що оспорювані дев`ять договорів дарування укладено між сином та матір`ю, які є безоплатними, відповідач ОСОБА_7 маючи непогашенні зобов`язання згідно договору позики від 19.08.2011 року в сумі 50 000 доларів США, які мала повернути до 19.08.2016 року та маючи непогашенні зобов`язання згідно договору позики від 07.12.2011 року в сумі 32 000 дол. США, які мала повернути до 07.12.2016 року, в строк до настання повернення зобов`язання , а саме в 10 та 11 березня 2015 році подарувала своє майно своєму синові, будучи при цьому обізнаною про наявність невиконаних нею зобов`язань по поверненню позики та передбачала можливе примусове стягнення з неї заборгованості за договорами позики від 19.08.2011 року та від 07.12.2011 року, чим в подальшому зробила не можливим виконання судових рішень у справах №686/18550/16 та № 686/18633/18ц, борг так і не повернула.

Так, приватно - правовий інструментарій (зокрема, вчинення договорів дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу, а тому дарувальник ОСОБА_7 , яка відчужила майно на підставі безоплатних договорів на користь свого сина, маючи невиконані грошові зобов`язання перед позивачем-кредитором, діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами стосовно позивача-кредитора, оскільки відчуження належного їй нерухомого майна за спірними договорами дарування зменшила її платоспроможність та свідчить про недопущення звернення стягнення на майно боржника, що дозволяє зробити висновок про фраудаторність оспорюваних договорів дарування, тобто такими, що вчинені на шкоду позивача- кредитора.

ОСОБА_7 не є абсолютно вільною у обранні варіантів власної поведінки, її дії не повинні призводити до такого стану, у якому вона ставатиме неплатоспроможною перед своїм кредитором.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник ОСОБА_7 зобов`язана піклуватися про те, щоб її юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також, поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому, ОСОБА_7 повинна мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Вчинення договорів дарування ОСОБА_7 у період настання у неї зобов`язання із погашення заборгованості перед позивачем - кредитором, який мав настати в 2016 році, внаслідок якого остання, перестала бути платоспроможною, слід поставити під сумнів у частині її добросовісності та набувають ознак фраудаторного правочину, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом №3674-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою належить сплатити судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,тобто 1 відсоток ціни позову, але не менше 908 грн. 00 коп. та не більше 11 350 грн.00 коп., а позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 грн. 00 коп.

Так, позивач при поданні позову до суду (з врахуванням зменшення позовних вимог) мав сплатити судовий збір за майнову вимогу 11350 грн.00 коп. (ціна позову про стягнення боргу по двом договорам позики та трьох процентів річних по ним складає 2585287,96 грн. (1387500 грн. + 888 000 грн. + 192 426 грн. + 117 361,96 грн.) та за дев`ять немайнових вимог в сумі по 908 грн. 00 коп., а всього 8172 грн., разом 19522 грн., а оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, та враховуючи, що позов підставний, тому такі витрати відповідно до ст.. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь держави, а саме з кожного по 6507,33 грн.

Витрати на правничу допомогу відповідно до ст. 137 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача в сумі по 3333,33 грн. з кожного (10000 /3) та витрати, що пов`язані з явкою до суду відповідно до ст. 138 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача в сумі по 1816, 32 грн. з кожного (5 448,97 грн./3), оскільки такі є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

Так, 19 лютого 2021 року між позивачем ОСОБА_6 та адвокатом Поворознюком Б.М. було укладено Договір про надання правової допомоги по цивільній справі, згідно якої послуги адвоката становлять 5000 грн. У зв`язку з цим позивачем 16 березня 2021 року було сплачено адвокату 5000 грн. гонорару. Дана обставина підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 102 від 16 березня 2021 року та актом надання послуг по договору від 11.05.2021 року.

09 листопада 2021 року між позивачем та адвокатом було укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги по цивільній справі від 19 лютого 2021 року у зв`язку з тим, якою сторони домовились збільшити розмір гонорару, який підлягає сплаті адвокату Поворознюку Б.М. із 5000 (п`яти тисяч) гривень до 10000 (десяти тисяч) гривень. У зв`язку з цим позивачем 12 листопада 2021 року було доплачено адвокату 5000 грн. гонорару.

Дана обставина підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 121 від 12 листопада 2021 року та актом надання послуг по договору від 17.11.2021 року. Загальна сума понесених позивачем витрат на надання йому професійної правничої допомоги становить 10000 (десять тисяч) гривень.

У зв`язку із тим, що місце знаходження представника позивача робочого місця місто Хмільник Вінницької області вул. В`ячеслава Чорновола, 26 знаходиться на відстані понад 100 км від місцезнаходження Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, ним для явки до суду було використано власний транспортний засіб автомобіль Опель Астра, д.н.з. НОМЕР_4 . На придбання бензину А-95 для проїзду до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області позивачем було витрачено станом на 13.12.2023 року 5448,97 грн.

Дана обставина підтверджується фіскальними чеками АЗК, а саме : Фіскальний чек АЗК з магазином ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» м. Хмельницький від 14.09.2021 року № 1490370 на придбання 14,19 літра бензину А-95 по ціні 28,19 грн. на суму 400,02 грн.; Фіскальний чек АЗК з магазином ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» м. Хмельницький від 27.10.2021 року № 1525260 на придбання 30,00 літрів бензину А-95 по ціні 29,69 грн. на суму 890,70 грн., із яких витрачено на проїзд до суду 400,00 грн.; Фіскальний чек АЗК з магазином ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» м. Хмельницький від 19.01.2022 року № 1589887 на придбання 13,61 літра бензину А-95 по ціні 29,39 грн. на суму 399,99 грн.; Фіскальний чек АЗК з магазином ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» м. Хмельницький від 17.02.2022 року № 1611093 на придбання 13,89 літра бензину А-95 по ціні 32,39 грн. на суму 449,90 грн.; Фіскальний чек АЗК з магазином та готелем ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» с. Сосни Літинського району Вінницької області від 04.07.2023 року №941191 на придбання 13,61 літра бензину А-95 по ціні 44,09 грн. на суму 600,06 грн.; Фіскальний чек АЗК з магазином ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» м. Хмельницький від 08.08.2023 року № 1894531 на придбання 12,45 літра бензину А-95 по ціні 48,19 грн. на суму 599,96 грн.; Фіскальний чек АЗК з магазином ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» м. Хмельницький від 19.10.2023 року №18607 на придбання 11,67 літра бензину А-95 по ціні 51,39 грн. на суму 599,72 грн.; Фіскальний чек АЗК з магазином та готелем ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» с. Сосни Вінницького району Вінницької області від 13.09.2023 року № 979623 на придбання 12,17 літра бензину А-95 по ціні 49,29 грн. на суму 599,86 грн.; Фіскальний чек АЗК з магазином ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» м. Хмельницький від 20.11.2023 року № 36601 на придбання 13,70 літра бензину А-95 по ціні 51,09 грн. на суму 699,93 грн.; Фіскальний чек АЗК з магазином ТОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУР» м. Хмельницький від 13.12.2023 року № 49302 на придбання 14,25 літра бензину А-95 по ціні 49,09 грн. на суму 699,53 грн., та реєстром фіскальних чеків, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. ст. 263 - 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору позики та визнання недійсними договорів дарування - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_6 заборгованість по договору позики від 19.08.2011 року в сумі 50 000 доларів США (п`ятдесят тисяч доларів США) та три проценти річних в сумі 6 934,27 доларів США (шість тисяч дев`ятсот тридцять чотири долара США двадцять сім центів).

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_6 заборгованість по договору позики від 07.12.2011 року в сумі 32 000 доларів США (тридцять дві тисячі доларів США) та три проценти річних в сумі 4 229.26 доларів США (чотири тисячі двісті двадцять дев`ять доларів США двадцять шість центів).

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 1,8 та для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Давидко- вецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0053, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. 11 березня 2015 року за №447.

Визнати недійсними договір дарування земельної ділянки площею 0,06 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області садове товариство обслуговуючий кооператив «Колос», кадастровий номер :03:004:2462, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною О.Г. 11 березня 2015 року за №477.

Визнати недійсними договір дарування садового будинку, загальною площею 140,3 кв.м., який знаходиться на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області садове товариство обслуговуючий кооператив «Колос» АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:013:0053, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною О.Г. 11 березня 2015 року за №476.

Визнати недійсними договір дарування земельної ділянки площею 1,2295 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Да- видковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0045, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. 11 березня 2015 року за №445.

Визнати недійсними договір дарування земельної ділянки площею 1,1678 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Да- видковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0048, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. .11 березня 2015 року за №444.

Визнати недійсними договір дарування земельної ділянки площею 0,4033 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Да- видковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0051, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. 11 березня 2015 року за №443.

Визнати недійсними договір дарування земельної ділянки площею 1,1995 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Да- видковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0049, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. 11 березня 2015 року за №446.

Визнати недійсними договір дарування земельної ділянки площею 2,9999 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, що розташована на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер :02:013:0064, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною О.Г. 10 березня 2015 року за №467.

Визнати недійсними договір дарування господарської будівлі, загальною площею 86,4 кв.м., яка знаходиться на території Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :02:013:0064, укладений між ОСОБА_7 ною та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Макухіною О.Г. 10 березня 2015 року за № 466.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_6 та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 АДРЕСА_4 рівними частинами на користь держави судовий збір у розмірі 19522,33 грн. по 6507,33 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_6 та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 АДРЕСА_4 рівними частинами на користь ОСОБА_6 понесених судових витрат у розмірі 15448,95 грн. по 5149,65 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено 12.03.2024 року.

Суддя С. Стефанишин