ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/181/24 Справа № 201/1284/22 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Барильської А.П.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 21 травня 2011 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5 . Сім`я, у складі трьох чоловік, разом проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер -02-020-0011 територія Підгородненскі міської ради, садівниче товариство «Експрес» та земельну ділянку, загальною площею 0,0531 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подали ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (неповнолітня дитина) та два повнолітні сини ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтв про права на спадщину за законом, виданих ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 28 липня 2021 року, спадкоємцями було прийнято у спадщину: садовий будинок по 1/8 ОСОБА_3 ; 1/8 ОСОБА_5 ; 1/8 ОСОБА_1 ; 1/8 ОСОБА_2 ; земельна ділянка по 1/4 ОСОБА_3 ; 1/4 ОСОБА_5 ; 1/4 ОСОБА_1 ; 1/4 ОСОБА_2 .

На день отримання свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ще не були видані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але як співвласники спадкового майна вони внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно інформаційних довідок, свідоцтва про право на спадщину Замкові Альберт та ОСОБА_6 отримали 26 серпня 2021 року.

09 березня 2021 року ОСОБА_3 отримала Лист-вимогу датовану 22 лютого 2021 року від ОСОБА_7 до покійного ОСОБА_4 , про повернення боргу у сумі 1 500 000,00 грн. за договором позики від 19 лютого 2019 року. Так як, 19 лютого 2019 року між ОСОБА_7 було укладено договір позики з ОСОБА_4 про безвідсоткову позику в сумі 1 500 000,00 гривень готівкою з зобов`язанням повернути отриману суму в строк до 20 лютого 2021 року. Згідно пункту 2.3. у Договорі позики строк надання позики становить два роки з моменту реальної передачі всієї грошової суми до 20 лютого 2021 року включно. Розписка про отримання позики ОСОБА_4 підписана 19 лютого 2019 року, тобто строк повернення грошового зобов`язання настав до 20 лютого 2021 року.

Листом від 11 березня 2021 року позивач повідомила ОСОБА_7 що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому не має можливості виконати свої зобов`язання. ОСОБА_3 стало відомо, що у разі смерті позичальника, зобов`язання щодо оплати боргу поклдається на спадкоємців, які прийняли спадщину. Також, під час спілкуванння позивача з кредитором ОСОБА_7 , він повідомив позивачці, що з метою отримання боргу вимушений буде у судовому порядку здійснювати його стягнення та направив на адресу нотаріуса заяву-претензію до спадкоємців про погащення боргу. Отже, зобов`язання про задоволення вимог кредитора покладається на чотирьох спадкоємців, а саме на ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Після того, як ОСОБА_3 усвідомила, що допомоги щодо оплати боргу від інших спадкоємців їй очікувати не варто, а загроза арешту та реалізації будинку, в якому вона мешкає з малолітньою донькою, стосується лише її тому, насамперед в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , після відповідних перемовин з кредитором, за допомогою небайдужих друзів вдова ОСОБА_3 вимушена була виконати зобов`язання спадкодавця ОСОБА_4 перед кредитором ОСОБА_7 щодо повернення боргу у сумі 1 500 000,00 грн. за договором позики від 19 лютого 2019 року. Це підтверджується Договором про повернення позики від 19 листопада 2021 року та розпискою про отримання ОСОБА_7 суми боргу від 19 листопада 2021.

Разом з договором про повернення позики від 19 листопада 2021 року, ОСОБА_7 передав інші документи, що підтверджують направлення вимоги кредитором не лише ОСОБА_3 , але й заяви-претензії від 19 березня 2021 року на адресу приватного нотаріуса Нощенко Н.М., з проханням повідомити про обов`язок погашення боргу всіх спадкоємців ОСОБА_8 . Втім, ані раніше, ані під час отримання свідоцтва на право на спадщину за законом приватний нотаріус Нощенко Н.М. не повідомила ОСОБА_3 про таку вимогу. Отже, Позивачу не відомо чи повідомляла приватний нотаріус Нощенко Н.М. інших спадкоємців про наявність претензії, не відомо коли саме були видані свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_3 виконала обов`язок щодо оплати боргу ОСОБА_4 , в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_1 , що становить 2 (дві) частки спадщини, тому ОСОБА_3 , має право пред`явити зворотню вимогу (регрес) про стягнення боргу до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 , з вирахуванням частки, яка припадає на неї та її неповнолітню дочку, що складає половину боргу спадкодавця, який оплачений ОСОБА_3 . Тобто, так як сума грошового зобов`язання спадкодавця ОСОБА_4 перед ОСОБА_7 складала 1 500 000, 00 гривень та саме цю суму ОСОБА_3 оплатила кредитору в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньку, тому у ОСОБА_9 виникає право регресної вимоги про стягнення солідарно 750 000, 00 гривень до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які просить суд солідарно стягнути з відповідачів на її користь (т.1 а.с.1-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , грошові кошти у розмірі 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору по 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. з кожного

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заперечують факт укладення, а зокрема і безпосередньо підписання, ОСОБА_10 зазначеного позивачем договору позики на суму 1 500 000, 00 грн. від 19 лютого 2019 року, а також факт підписання ОСОБА_10 друкованого тексту розписки про отримання позики від 19 лютого 2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 158, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у зареєстрованому шлюбі народилась ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , актовий запис №1909, зареєстрованого Амур-Нижньодніпровським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т.1 а.с.11).

Після смерті ОСОБА_4 в спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу №19/2019 від 30 жовтня 2019 року. (т.1 а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 28 липня 2021 року, ОСОБА_3 належить частка у праві спільної сумісної власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , Дніпровського району, Дніпропетровської області. (т.1 а.с.13).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2021 року, спадкоємцями на майно ОСОБА_4 є: на частку дочка ОСОБА_5 , на частку його дружина ОСОБА_3 , на частку його син ОСОБА_2 , на частку його син ОСОБА_1 , а саме на земельну ділянку 18, площею 0,0531 га, кадастровий номер: :02:020:0011, цільове призначення для колективного садівництва, за адресою: АДРЕСА_3 . (т.1 а.с.18), що також підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (т.1 а.с.16-17).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2021 року, спадкоємцями на майно ОСОБА_4 є: на 1/8 частку дочка ОСОБА_5 , на 1/8 частку його дружина ОСОБА_3 , на 1/8 частку його син ОСОБА_2 , на 1/8 частку його син ОСОБА_1 , а саме на садовий будинок АДРЕСА_2 , Дніпровського району, Дніпропетровської області. (т.1 а.с.19), що також підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (т.1 а.с.14-15).

22 лютого 2021 року від ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_4 надійшов лист-вимога, в якому кредитор пропонував ОСОБА_4 протягом 10 календарних днів з моменту отримання листа повернути борг (т.2 а.с.29-30).

11 березня 2021 року ОСОБА_3 направила відповідь на лист - вимогу, в якому повідомила про смерть ОСОБА_4 та про неможливість виконати передбачені Договором позики зобов`язання. (т.1 а.с.20).

В свою чергу кредитором ОСОБА_7 було направлено приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М., заяву-претензію (вимогу) про відшкодування (погашення) боргу. (т.1 а.с.21).

Відповідно до наданої позивачем копії договору позики від 19 лютого 2019 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , було укладено договір позики у сумі 1 500 000, 00 грн., позичальник відповідно до даного договору зобов`язався повернути позикадавцеві отриману суму в строк до 20 лютого 2021 року включно (т.1 а.с.24), факт передачі коштів підтверджується розпискою про отримання позики від 19 лютого 2019 року, в якій ОСОБА_4 підтвердив отримання коштів у сумі 1 500 000,00 грн. (т.1 а.с. 25).

Факт підтвердження повернення коштів за договором позики підтверджується наявним в матеріалах справи договором про повернення позики, відповідно до якого, ОСОБА_3 повертає позику за договором позики від 19 лютого 2019 року у розмірі 1 500 000,00 грн. - ОСОБА_7 , а він в свою чергу зобов`язується прийняти зазначену суму, а також передати позивачці оригінали та/або копії документів. (т.1 а.с.22). Крім того факт повернення грошей за договором позики від 19 лютого 2019 року підтверджується розпискою від 20 листопада 2021 року. (т.1 а.с.23).

Звернення позивачки з вимогою про сплату частки боргу, з вирахуванням її частки та частки її малолітньої доньки, підтверджується листом на ім`я ОСОБА_2 від 13 січня 2022 року та копіями чеків, які свідчать про фактичну відправку листа ОСОБА_1 (т.1 а.с.26) та листом на ім`я ОСОБА_1 від 13 січня 2022 року та копіями чеків, які свідчать про фактичну відправку листа ОСОБА_1 (т.2 а.с. 55-56).

Відповідно до заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявних в спадковій справі, відповідачі прийняли спадщину, яка залишилась після смерті батька та просили видати свідоцтво про право на спадщину за законом. (т.1 а.с.88-93).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту отримання ОСОБА_4 у борг від ОСОБА_7 1 500 000, 00 грн., які боржник зобов`язався повернути у строк до 20 лютого 2021 року; належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір позики від 19 лютого 2019 року не складався чи не підписувався особисто ОСОБА_4 , або було сфальсифіковано суду не надано; позивачка виконала зобов`язання спадкодавця перед кредитором у повному обсязі, тому суд дійшов до висновку, що вона має право на зворотню вимогу до відповідачів за вирахуванням частки, що припала на неї та її малолітню доньку.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Так, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року по даній справі була призначена комісійна судово-почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлено наступні питання: - ким ОСОБА_4 або іншою особою виконаний підпис від імені « ОСОБА_4 » в договорі позики від 19 лютого 2019 року? - ким ОСОБА_4 або іншою особою виконаний підпис від імені « ОСОБА_4 » в розписці про отримання позики від 19 лютого 2019 року? - коли був надрукований договір позики від 19 лютого 2019 року, та коли на нього було нанесено рукописний текст: підпис від імені « ОСОБА_4 »? - коли була надрукована розписка про отримання позики 19 лютого 2019 року, та коли на неї було нанесено рукописний текст: підпис від імені « ОСОБА_4 »?

Цією ж ухвалою було зобовязано ОСОБА_1 здійснити оплату вартості експертизи в 5-ти денний строк з моменту отримання копії рахунку та надати у строк до 09 жовтня 2023 року Дніпровському апеляційному суду вільні зразки почерку (підписів та тексту) за період з 18 лютого 2017 року до 19 лютого 2019 року, що містяться у оригіналах документів.

Зобов`язано ОСОБА_3 надати у строк до 09 жовтня 2023 року Дніпровському апеляційному суду оригінали наступних документів: договір позики грошових коштів від 19 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_7 , як позикодавцем, та ОСОБА_4 , як позичальником; розписку від імені ОСОБА_4 про отримання позики від 19 лютого 2019 року.

Роз`яснено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як вбачається з матеріалів справи 06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 виконано вимоги ухвали суду від 20 вересня 2023 року та надано оригінали витребуваних документів.

09 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи копії заяви та докази направлення оригіналів договору та розписки до Дніпровського апеляційного суду.

Однак, матеріали справи не містять витребуваних документів за ухвалою суду від 20 вересня 2023 року.

Належних доказів з відміткою про отримання судом оригіналів наступних документів: договір позики грошових коштів від 19 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_7 , як позикодавцем, та ОСОБА_4 , як позичальником; розписка від імені ОСОБА_4 про отримання позики від 19 лютого 2019 року, матеріали справи не містять.

08 листопада 2023 року Дніпровським апеляційним судом повторно призначена комісійна судово-почеркознавча експертиза та поставлено ті ж самі питання та витребувано ті ж самі докази у сторін та роз`яснення сторонам про наслідки не виконання ухвали суду.

15 листопада 2023 року ОСОБА_1 виконано вимоги ухвали суду від 08 листопада 2023 року та надано оригінали витребуваних документів.

16 листопада 2023 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи копії заяви та докази направлення оригіналів договору та розписки до Дніпровського апеляційного суду. ОСОБА_3 зазначила, що витребувані докази були надані нею ще 09.10.2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду.

Однак, факт направлення вказаних оригіналів документів та факт отримання вказаних документів судом належним чином не підтверджується позивачем, а саме не надано підтвердження саме отримання даних документів судом з огляду на те, що з інформації з трекінгу 214. УкрПошти вбачається, що надані документи не отримано адресатом.

Крім того ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року витребувано у АТ Укрпочта детальну інформацію щодо відправлення №214 на ім`я Дніпровського апеляційного суду ( м. Дніпро, вул. Харківська, 13) від ОСОБА_11 та причини не отримання судом поштового відправлення №214.

АТ Укрпочта надано відповідь на ухвалу суду та зазначено, що за повідомленням відповідного підрозділу Укрпошти, рекомендований лист № 214 від 09.10.2023р. на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшов 09.10.2023р. до логістичного центру м. Дніпро та станом на день надання відповіді встановити його місцезнаходження не надається можливим. Повідомляємо, згідно із статтею 32 Закону та пунктом 114 Правил, оператори поштового зв`язку за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового зв`язку несуть матеріальну відповідальність перед користувачами. А саме, за повну втрату рекомендованого листа відправнику передбачене відшкодування вартості послуг поштового зв`язку та штрафу у розмірі 100 відсотків вартості цих послуг.

Таким чином, доказів направлення або подання документів позивачем не надано, що ставить під сумнів його фактичне подання.

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, аналізуючи положення статті 109 ЦПК України, слід зазначити, що ній законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у проведенні експертизи. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що вказані дії свідчать про ухилення позивача від участі у проведенні експертизи, яка, в даному випадку, має визначальне значення для встановлення обставин справи, а також є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - загальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь апелянтів слід стягнути судовий збір у розмірі по 4 500 грн кожному.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4 500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: