ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/533/24 Справа № 212/6694/23 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»

відповідач Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини»

треті особи: Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, Скирда Сергій Миколайович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року, яка постановлена суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 05 вересня 2023 року,

УСТАНОВИВ

У вересні 2023 року Приватне акціонерне товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулось з позовом до Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», треті особи Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, ОСОБА_1 , про скасування висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння).

В обґрунтування позову зазначено, що повідомлення за формою П-3 та висновок ЛЕК не відповідають дійсним обставинам встановлення професійного захворювання, розслідування випадку професійного захворювання в цілому проведено з істотними порушенням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 17.04.2019 №337, а тому підлягають скасуванню як такі, що дають підстави для встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності у відсотках і, як наслідок, пред`явлення до роботодавця майнової вимоги працівника.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року, на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», треті особи Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, ОСОБА_1 , про скасування висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння). Роз`яснено позивачу його право звернутися з позовом у порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що даний спір віднесено до юрисдикції адміністративного суду, оскільки відповідач не є суб`єктом владних повноважень, також між сторонами по справі відсутні господарські правовідносини, тому спір у даній справі має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Крім того, відповідно п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», справи про оскарження рішень медико-соціальної експертної комісії, повідомлень медичних установ і актів розслідування нещасних випадків й хронічних професійних захворювань підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується здоров`я фізичної особи, що є її особистим немайновим правом, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства (стаття 275 ЦК), або виникають із трудових правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Атамашка І.Л., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції, як законну і належним чином обґрунтовану залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», треті особи Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, ОСОБА_1 , про скасування висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння), суд керувався п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та виходив з того, що спір виник між юридичною особою позивачем та відповідачем - суб`єктом владних повноважень Державною установою «УкрНДІпроммед», і основною вимогою позову, який поданий у порядку цивільного судочинства, є скасування прийнятого відповідачем рішення, тому даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France»Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Натомість, визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У пункті 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз?яснено, що справи про оскарження рішень медико-соціальної експертної комісії, повідомлень медичних установ і актів розслідування нещасних випадків й хронічних професійних захворювань підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується здоров`я фізичної особи, що є її особистим немайновим правом, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства, або виникають із трудових правовідносин, а вказана комісія, хоча згідно з пунктом 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, перебуває у віданні Міністерства охорони здоров`я України, проте відповідно до встановленого переліку прав і обов`язків, не здійснює владних управлінських функцій, а спір не стосується господарської діяльності юридичних осіб.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у цій справі, залишив поза увагою те, що при визначенні юрисдикції справи суди мають виходити з суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тому висновок суду про те, що спірні правовідносини є публічно-правовими, оскільки виникли з підстав скасування прийнятого Державною установою «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» рішення, є помилковим та не відповідає положенням як статті 19 ЦПК України, так і статті 19 КАС України з огляду на зміст правовідносин.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України з направленням матеріалів до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року скасувати.

Матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», треті особи Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, ОСОБА_1 , про скасування висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) направити до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: