У Х В А Л А

25 березня 2024 року

м. Київ

справа № 357/9907/19

провадження № 61-2636ск24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя на садовий будинок, що розташований в садовому товаристві «Джерело» за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнено із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3 842,30 грн.

21 лютого 2024 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року та залишити в силі рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення ОСОБА_3 строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року.

Клопотання мотивовано тим, що Київський апеляційний суд не направляв ОСОБА_1 копію постанови від 08 червня 2023 року. Відповідач двічі звертався до суду апеляційної інстанції із заявами про видачу судового рішення та лише 10 січня 2024 року отримав копію повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року. Однак, у передбачений частиною другою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) строк, ОСОБА_3 не зміг подати касаційну скаргу, оскільки важко захворіли його батьки, які відмовились від госпіталізації до лікарні, і він був змушений цілодобово здійснювати за ними догляд.

Наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення не можуть бути взяті до уваги касаційним судом з наступних підстав..

Відповідно до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

Частиною першою статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Підстави пропуску строку на касаційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин належать обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк.

Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою відповідатиме усім вимогам процесуального закону.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс Є. А. проти Іспанії»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається, вказувати підстави.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata».

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що Київський апеляційний суд не направляв йому копії постанови від 08 червня 2023 року. Відповідач двічі звертався до суду апеляційної інстанції із заявами про видачу судового рішення та лише 10 січня 2024 року отримав копію повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року.

Однак, ОСОБА_1 не долучив до касаційної скарги доказів (документів) на підтвердження недотримання судом апеляційної інстанції вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що вказує на необґрунтованість заявленого клопотання. Також заявник не надав доказів про отримання 10 січня 2024 року копії постанови Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року.

Оскільки до відкриття касаційного провадження Верховний Суд позбавлений можливості здійснити перевірку своєчасності направлення судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку копії оскаржуваного рішення або доказів отримання цього рішення, відповідні докази мають бути надані заявником до суду касаційної інстанції.

Щодо доводів клопотання про те, що отримавши 10 січня 2024 року копію судового рішення ОСОБА_3 не зміг подати касаційну скаргу, оскільки важко захворіли його батьки, які відмовились від госпіталізації до лікарні, і він був змушений цілодобово здійснювати за ними догляд, Верховний Суд не може вважати вказані причини поважними, оскільки вони також не підтверджені належними доказами. Із доданих до касаційної скарги довідок вбачається, що батьки ОСОБА_3 хворіли на гостру респіраторну вірусну інфекцію з 15 січня до 10 лютого 2024 року, лікування здійснювалось амбулаторно. Однак вказані довідки не містять відомостей, що хворі потребували цілодобового стороннього догляду, як про це зазначає відповідач.

У зв`язку із вищевикладеним, заявнику слід направити на адресу касаційного суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та докази на їх підтвердження.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач звернулася з позовом до суду у вересні 2019 року.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня

2019 року становив 1 921,00 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовом про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зробила висновок про те, що судовий збір за подання до суду позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначаються з урахуванням вартості спірного майна, як у спорі майнового характеру.

Підпунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Проте, касаційна скарга не містить відомостей про ціну позову. Таким чином, суд касаційної інстанції позбавлений можливості визначити розмір судового збору за позовну вимогу майнового характеру, оскільки неможливо встановити вартість спірного майна у справі.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги з урахуванням дійсної ціни позову, визначеної на підставі належних доказів щодо вартості спірного майна (позовна заява із визначеною ціною позову станом на день її подання, експертний висновок, інші дані щодо вартості майна тощо).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030102, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати до суду оригінал документа, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року залишити без руху, надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі неподання заяви для поновлення строку касаційного оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко