КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/198/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 373/1817/23

10 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційноюскаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на заочне рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Опанасюка І.О. та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Лабика Руслана Романовича на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року, про відмову в ухваленні додаткового рішення, постановлену під головуванням судді Опанасюка І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року адвокат Лабик Р.Р., в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Позов мотивовано тим, що 02.08.2020 року близько 23 год. 20 хв. водій ОСОБА_3 керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ21061» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною 55 кв+700м автодороги сполученням Н-08 «Бориспіль-Маріуполь», в смузі для руху у бік м. Києва, що в Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, в порушення вимог п.1.3 б),д)ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог пункту 12.1 ПДР України та пункту 10.1 ПДР України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху у бік м. Маріуполь, де допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , 1987 року народження, який рухався в зустрічному напрямку в межах зустрічної смуги для руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_5 , пасажири автомобіля ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , 1991 року народження, та ОСОБА_7 , 1996 року народження, від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000866.

Досудовим розслідуванням встановлено, що порушення вимог правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 перебувають у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками що настали.

Постановою від 25.09.2020 прокурора відділу Київської обласної прокуратури кримінальне провадження №0000866 від 03.08.20 за підозрою ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю підозрюваного.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ21061» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №191300738.

Станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО5889536.

Внаслідок ДТП, батькові загиблої ОСОБА_1 та матері загиблої ОСОБА_2 завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування відповідачем.

Відповідно до вимог Закону представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку, надав відповідні документи та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування: 18892 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3 ст.27 Закону №1961-УІ позивачу ОСОБА_1 ; 56 676 грн 00 коп. відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника позивачу ОСОБА_1 ; 18 892 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди, встановленої п.17.3 ст.27 Закону №1961-УІ позивачу ОСОБА_2 ; 56 676 грн 00 коп. відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника позивачу ОСОБА_2 ; 13 900 грн 00 коп. відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника позивачу ОСОБА_2

13.09.2022 року відповідач виплатив страхове відшкодування у розмірі 18 892 грн 00 коп. моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 та 18892 грн 00 коп. моральної шкоди позивачу ОСОБА_2 .

Проте, відповідач не виплатив страхове відшкодування у повному обсязі у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону №1981-ІУ, тому позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Посилаючись на наведене, представник позивачів просив суд:

- стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 170 028,00 грн. страхового відшкодування, повязаного із втратою годувальника; 51 008,40 грн. судових витрат на правничу допомогу;

- стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 13 900 грн. страхового відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам'ятника; 4 170,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 рокупозов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого - задоволено частково.

Стягнуто із ТДВ Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 170 028 грн 00 коп. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Стягнуто із ТДВ Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 3 000 грн 00 коп. страхового відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнуто із ТДВ Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

12 жовтня 2023 року представник позивачів звернувся до суду із клопотанням про стягнення судових витрат, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 51 008,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року заяву представника позивачів адвоката Лабика Р.Р. про винесення додаткового рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2023 року заяву ТДВ СК «Альфа-Гарант» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Лабик Р.Р. звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу від 17 жовтня 2023 року, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про стягнення судових витрат на правову допомогу задовольнити.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що в матеріалах справи наявні договори про надання професійної правничої допомоги № Ж337/5092 від 22.07.2021 року, укладеного з ОСОБА_1 , та договір № Ж338/5094 від 22.07.2021 року, укладений з ОСОБА_2 . Вказані договори містять ідентичний додаток № 1 під назвою «Об'єм та вартість послуг адвокатського об'єднання». Вартість послуг Адвокатського об'єднання по стягненні на користь Клієнта грошової компенсації за спричинену Клієнту шкоду становить суму, що розраховується у % (відсотках) від фактично стягненої в користь Клієнта суми грошової компенсації за спричинену шкоду. Пунктом 5 Додатку № 1 сторони погодили, що факт замовлення кожної послуги окремо, на зазначених у відповідному розділі умовах, Клієнт підтверджує власним рукописним підписом. Якщо у відповідній графі для підпису такий підпис Клієнта відсутній, то це означає, що Клієнт не замовляє такої послуги і в нього не виникає обов'язку оплачувати таку послугу. Тому, вважає, що висновок суду про те, що надання правничих послуг стосується послуг в кримінальному судочинстві є помилковим. Оскільки п. 2 Додатку № 1 немає уточнення щодо виду провадження, в якому буде здійснюватися стягнення грошової компенсації.

ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулася з апеляційною скаргою на рішення суду, в якій просила рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначав, що судом не було враховано того, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено за страховим випадком, а саме смертю ОСОБА_6 в результаті настання ДТП від 02.08.2020 року, відшкодування в наступних розмірах: чоловіку загиблої ОСОБА_4 в розмірі 103 906,00 грн. - платіжне доручення № 14391 від 14.01.2021 року; ОСОБА_1 в розмірі 18 892,00 грн. - платіжне доручення № 20984 від 23.09.2021 року; ОСОБА_2 в розмірі 18 892,00 грн. - платіжне доручення № 21060 від 24.09.2021 року. При цьому, ліміт страхового відшкодування за полісом № 191200738 за шкоду завдану життю та здоров'ю становить 260 000 грн. на одного потерпілого в результаті ДТП. Станом на дату подання позову, ТДВ СК «Альфа-Гарант» вже сплатило 141 690,00 грн. Натомість заочним рішенням стягнуто 170 028,00 грн. (утримання) + 3000,00 грн. (пам'ятник), що є перевищенням максимально можливої суми страхового відшкодування.

Вказував, що жодних належних та допустимих доказів перебування на утримання своєї загиблої доньки на день смерті останньої позивачем не надано. Вважає, що позивачем не доведено, що дохід померлої був для нього основним і постійним джерелом існування.

Посилався на те, що надані чеки та рахунки-фактури на підтвердження витрат на виготовлення пам'ятника не є достовірними та достатніми доказами, а тому такі витрати не є доведеними.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Лабик Р.Р. подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, надано суду документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілої та на наявність у нього права на утримання, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. Посилався на те, що апеляційній суд не має права надавати оцінку доказам, які не були подані до суду першої інстанції без поважних причин, а тому обставини щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 103 906,00 грн. не можуть бути враховані. Вказував, що страховиком не спростовано ні факту, що ОСОБА_2 понесла витрати на спорудження пам'ятника, ні розміру заявленого у позові.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно шляхом направлення судового повідомлення про розгляд справи до електронних кабінетів представника позивачів та відповідача, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи за їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., первіривши рішення та ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу відповідача, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.08.2020 близько 23 год. 20 хв. водій ОСОБА_3 керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ21061» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною 55 кв+700м автодороги сполученням Н-08 «Бориспіль-Маріуполь», в смузі для руху у бік м. Києва, що в Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, в порушення вимог п.1.3 б),д)ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог пункту 12.1 ПДР України та пункту 10.1 ПДР України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху у бік м. Маріуполь, де допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , 1987 року народження, який рухався в зустрічному напрямку в межах зустрічної смуги для руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_5 , пасажира автомобіля ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , 1991 року народження, та ОСОБА_7 , 1996 року народження, від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000866.

Досудовим розслідуванням встановлено, що порушення вимог п.п.2.3 б),д),10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 перебувають у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками що настали.

Постановою від 25.09.2020 прокурора відділу Київської обласної прокуратури кримінальне провадження №0000866 від 03.08.20 за підозрою ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю підозрюваного.

Факт родинних відносин між позивачами та загиблою підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , де батьком записаний ОСОБА_1 , а матір`ю- ОСОБА_2 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0 від 30.07.2021, де вказане прізвище дружини до реєстрації шлюбу- ОСОБА_6 , ім`я по батькові - ОСОБА_6 , прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 .

Позивач є непрацездатним, перебуває на пенсійному забезпеченні та є особою з інвалідністю третьої групи з 2016 року. Покази свідків та доданий до позовної заяви акт, підтверджують обставину перебування позивача на утриманні дочки, що загинула внаслідок ДТП.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що витрати понесені позивачем на спорудження надгробного пам`ятника, з урахуванням Постанови Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» є доведеними частково та підлягають до задоволення у розмірі 3000 грн 00 коп.; позивач є непрацездатним, перебуває на пенсійному забезпеченні та є особою з інвалідністю третьої групи з 2016 року. Покази свідків та доданий до позовної заяви акт, підтверджують обставину перебування позивача на утриманні дочки, що загинула внаслідок ДТП. Суд погодився із наданим представником позивача розрахунком суми страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 170 028 грн. 00 коп.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.08.2020 близько 23 год. 20 хв. водій ОСОБА_3 керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ21061» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною 55 кв+700м автодороги сполученням Н-08 «Бориспіль-Маріуполь», в смузі для руху у бік м. Києва, що в Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, в порушення вимог п.1.3 б),д)ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог пункту 12.1 ПДР України та пункту 10.1 ПДР України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху у бік м. Маріуполь, де допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , 1987 року народження, який рухався в зустрічному напрямку в межах зустрічної смуги для руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_5 , пасажира автомобіля ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , 1991 року народження, та ОСОБА_7 , 1996 року народження, від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000866.

Досудовим розслідуванням встановлено, що порушення вимог п.п.2.3 б),д),10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 перебувають у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками що настали.

Постановою від 25.09.2020 прокурора відділу Київської обласної прокуратури кримінальне провадження №0000866 від 03.08.20 за підозрою ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю підозрюваного.

Цивільно-правова відповідальність, повязана з експлуатацією забезпеченого таранспортного засобу марки ВАЗ 21061, р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 191300738.

До ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявами про страхове відшкодування у звязку з настанням страхованого випадку, в результаті якого загинула ОСОБА_6 , звернулися: колишній чоловік ОСОБА_4 в інтересах малолітнього сина; батько ОСОБА_1 , матір ОСОБА_2 та страховиком було виплачено відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 103 906,00 грн., ОСОБА_1 18 892,00 грн., ОСОБА_2 18 892,00 грн.

Ліміт страхового відшкодування за полісом № 191300738 за шкоду завдану життю та здоров'ю становить 260 000,00 грн. на одного потерпілого в результаті ДТП.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_1 перебував на утримані померлої дочки - ОСОБА_6 що підтверджується наявними у справі доказами, та свідчать, що ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, є непрацездатною особою, потребує постійної сторонньої допомоги, а тому відповідно до статей 1187, 1200 ЦК України та статей 6, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на його користь підлягає стягненню страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника.

Посилання ТДВ «Альфа-Гарант» на те, що за відсутності доказів, що допомога померлої в ДТП була основним і постійним джерелом існування для позивача, не є достатнім доказом перебування позивача на утриманні останнього, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17-ц, провадження № 61-11674св18, безпідставні, так як позивачем у цій справі надано належні та допустимі докази, які підтверджують, що він дійсно знаходився на утриманні своєї дочки, і її доходи на день смерті були основним джерелом засобів для його існування. При цьому судом першої інстанції оцінено усі надані докази у сукупності та взаємному зв`язку відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.

Особами, що перебували на утриманні ОСОБА_6 відповідно до вимог Закону є: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) кожній особі, що була на утриманні потерпілої складає 85 014 грн. (170 028,00 грн./ 2).

Отже, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи

й правильно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач ОСОБА_1 довів належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, передбачену положеннями статті 202 СК України, так і те, що його донька надавала йому таку допомогу, яка була основним і постійним джерелом його існування.

Однак, суд вирішуючи питання про розмір страхового відшкодування, дійшов помилкового висновку, що він складає 170 028,00 грн., не встановивши всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення суду в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 170 028,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника підлягає зміні, змінити, зменшивши страхове відшкодування до 85 014,00 грн.

Відповідно до пункту 27.4 статті 27 Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовного одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вимоги позивача ОСОБА_2 про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника надано копію лист-довідку №3 від 20.06.2023 фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 про виконання замовлення ОСОБА_2 , копію рахунка-фактури від 30.11.2021 виданий ФОП ОСОБА_12 на ім`я платника ОСОБА_2 на суму 11 100 грн 00 коп. з яких 5000 грн 00 коп. - арка, 900 грн 00 коп.-підставка, 1800 грн 00 коп. - проставка гранітна, 1050 грн 00 коп.- квітник, 150 грн 00 коп. вставка, 1400 грн 00 коп.-плита гранітна, 500 грн 99 коп.- лампадка, 300 грн 00 коп.-ваза; акт приймання виконаних робіт про те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 були проведені роботи по художньому оздобленні деталей пам`ятника -художнє оформлення арки, роботи виконані у повному об`ємі, загальна вартість робіт по даному акту складає 2800 грн 00 коп.; та фото надгробного пам`ятника.

Суд першої інстанції врахувавши пункт 27.4 статті 27 Закону, докази надані на підтвердження позовних, дійшов висновку про стягнення з відповідача 3 000 грн. страхового відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного памятника.Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідачем не спростовано, що ОСОБА_2 понесла витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, а сама по собі незгода із заявленою вимогою не є підставою для відмови у її задоволенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, як законними та обґрунтованими, про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на спорудження надгробного пам`ятника для її дочки, а відтак рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає зміні, то апеляційний суд змінює розподіл судових витрат та приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 880,14 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо апеляційної скарги представника позивачів на ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення

З матеріалів справи вбачається, що у позові адвокат Лабик Р.Р. вказав про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та у позові просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 51 008,40 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та на користь ОСОБА_2 4 700 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Разом із позовною заявою, представником позивачів було подано заяву про продовження строків подання доказів сплати судових витрат пов'язаних з наданням правничої допомоги протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду.

Ухвалюючи заочне рішення від 10 жовтня 2023 року, суд вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, пов'язаних з розглядом даної справи, тому суд відмовив у задоволенні вимог про їх стягнення з відповідача.

12 жовтня 2023 року представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Лабик Р.Р. подав до суду клопотання про стягнення судових витрат, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 51 008,40 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та на користь ОСОБА_2 900 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року заяву представника позивачів адвоката Лабика Р.Р. про винесення додаткового рішення залишено без задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції послався на те, що належних та допустимих доказів понесених витрат на правову допомогу (представництво інтересів) в порядку цивільного судочинства, в ході розгляду цивільної справи за участі адвоката Лабика Р.Р. суду не надано, що не дає законних підстав для задоволення його заяви.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На підтвердження надання позивачам правничої допомоги, суду першої інстанції було надано договір про надання професійної правничої допомоги № Ж337/5092 від 22.07.2021 року, укладеного з ОСОБА_1 , та договір про надання професійної правничої допомоги № Ж338/5094 від 22.07.2021 року, укладений з ОСОБА_2 .

Вказані договори містять ідентичний додаток № 1 «Об'єм та вартість послуг Адвокатського об'єднання».

Вказаний додаток № 1 укладений про наступне, вартість послуг Адвокатського об'єднання по стягненні в користь Клієнта грошової компенсації за спричинену Клієнту шкоду становить суму, що розраховується у % (відсотках) від фактично стягнутої в користь Клієнта суми грошової компенсації за спричинену шкоду: стягнення грошової компенсації з Страхової компанії/Моторного (транспортного) страхового бюро України за спричинену шкоду життю людей - 30%.

Пунктом 5 додатку № 1 сторони погодили, що факт замовлення кожної послуги окремо, на зазначених у відповідному розділі умовах, Клієнт підтверджує власним рукописним підписом. Якщо у відповідній графі підпису такий підпис Клієнта відсутній, то це означає, що Клієнт не замовляє такої послуги і в нього не виникає обов'язку оплачувати таку послугу.

Відтак, з додатків № 1 вбачається, що позивачі замовили послугу стягнення грошової компенсації з Страхової компанії/Моторного (транспортного) страхового бюро України за спричинену шкоду життю людей.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що надання правничих послуг стосуються послуг в кримінальному провадженні є помилковим.

Також на підтвердження надання позивачам правничої допомоги, суду було надано детальний опис робіт (надання послуг), з якого вбачається, що адвокатом було надано наступні послуги: консультації (1 год) - 3000 грн.; підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд (3 год.) - 9000 грн.; підготовка та подання позовної заяви в суд (4 год.) - 12 000 грн.; судовий розгляд (4 год.) - 12 000 грн. Погоджена вартість - 51 908,40 грн. (30 % від розміру заявленої шкоди).

Враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування шкоди задоволено частково, виходячи з відсутності клопотання відповідача про зменшення судових витрат, та положень договорів про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу надану адвокатом у суді першої інстанції у розмірі 25 504,30 грн., а на користь - ОСОБА_2 900,00 грн.

Відтак, апеляційна скарга представника позивачів адвоката Лабика Р.Р. підлягає задоволенню частково, ухвала від 17 жовтня 2023 року підлягає скасуванню, заяву про стягнення судових витрат слід задовольнити частково, стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 25 504,30 грн., стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 900,00 грн.

Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів просив апеляційний суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду апеляційної скарги відповідача на заочне рішення.

На підтвердження надання позивачам правничої допомоги, суду першої інстанції було надано договір про надання професійної правничої допомоги № Ж337/5092 від 22.07.2021 року, укладеного з ОСОБА_1 , та договір про надання професійної правничої допомоги № Ж338/5094 від 22.07.2021 року, укладений з ОСОБА_2 . Вказані договори містять ідентичний додаток № 1 «Об'єм та вартість послуг Адвокатського об'єднання».

Також апеляційному суду було надано детальний опис робіт (надання послуг), в якому вказано, зокрема, що адвокатом на надання правничої допомоги витрачено 18 год. Погоджена вартість наданих послуг становить 51 908,40 грн., що дорівнює 30% від стягненої суми страхового відшкодування для обох Клієнтів.

Із наданих суду доказів встановлено, що загальний розмір витрат, понесених позивачами саме під час розгляду апеляційної скарги відповідача становить 16 000,00 грн. (6 год., вартість однієї години - 3000 грн.)

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачами на професійну правничу допомогу, враховує, що апеляційну скаргувідповідача на заочне рішення задоволено частково.

Відповідач заперечень щодо судових витрат не надав.

За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав длячастковогозадоволення клопотання адвоката Лабика Р.Р. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення судових витрат та стягнення із ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500 грн., а на користь ОСОБА_1 6 500 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає задоволенню частково, слід стягнути з Державного бюджету України, в порядку компенсації, за рахунок держави судовий збір, сплачений у суді апеляційної інстанції, а саме на користь Товариства з додаткової відповідальності Страхова компанія «Альфа-Гарант» у розмірі 1 434,64 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Лабика Руслана Романовича задовольнити частково.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого та розподілу судових витрат змінити, зменшити розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що підлягає стягненню, до 85 014,00 грн., зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню, до 880,14 грн.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого залишити без змін.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді першої інстанції у розмірі 25 504,30 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в суді першої інстанції у розмірі 900,00 грн.

Стягнути Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 500,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500 грн.

Стягнути з Державного бюджету України, в порядку компенсації, за рахунок держави судовий збір, сплачений у суді апеляційної інстанції, а саме на користь Товариства з додаткової відповідальності Страхова компанія «Альфа-Гарант» у розмірі 1 434,64 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий: Судді: