Справа № 286/4903/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради Житомирської області визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Овруцької міської ради Житомирської області, в якому просить визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 82 кв.м., в тому числі житловою 31,4 кв.м., допоміжна 50,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що позивач є власником спірного житлового будинку, про що зазначено у погосподарській книзі сільської ради; спірний житловий будинок побудований спільно позивачем та її покійним чоловіком ОСОБА_2 і завершений будівництвом у 1975 році, однак позивач не може оформити право власності на житловий будинок, оскільки рішенням сільської ради земельна ділянка під будинком передавалася у власність її покійному чоловікові, тому вважаючи, що спірні правовідносини регулюються нормами ст.120 ЗК України та ст.ст.328, 331, 375, 376, 377 ЦК України, зокрема щодо самочинного будівництва, і покликаючи на те, що самочинно збудоване нерухоме майно не порушує прав інших осіб, тому на нього може бути визнано право власності, просить позов задоволити.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав.

Сторони, будучи належно повідомленими про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не прибули. Відповідач подав заяву про розгляд справи без участі його представника, щодо задоволення позову не заперечує. Позивач будь-яких заяв чи клопотань не подавала. Проте неявка позивача не перешкоджає розгляду справи по суті. Тому, виходячи з норм ст.223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи позовної заяви, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних підстав.

Як зазначено у виписці із погосподарської книги, виданої в.о. старости Левковицького старостинського округу № 18 Овруцької міської ради Житомирської області від 21.11.2022 року за № 463, житловий будинок АДРЕСА_1 , 1975 року побудови, на праві приватної власності згідно з записом у погосподарській книзі № 4, особовий рахунок № НОМЕР_1 на 1991-1995 роки, належить ОСОБА_1 , тобто позивачу у справі.

Позивач ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 02.02.1972 року, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Як вбачається з архівного витягу № В/435 від 22.11.2022 року, виданим Архівним відділом Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, рішенням 33-ої сесії 21-го скликання Хлуплянської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 28.12.1993 року „Про передачу у приватну власність громадянам сільської ради земельних ділянок передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки, що були раніше надані громадянам в межах населених пунктів у розмірах згідно з додатками № 2, зокрема: с.Хлупляни, ОСОБА_2 всього землі площею 0,74 га, в тому числі під будинком 0,25 га, для підсобного господарства 0,49 га, дата подачі заяви 25.05.93р.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Хлупляни Овруцького району Житомирської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

З наведеного слідує, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , збудований у 1975 році за життя подружжя ОСОБА_4 на земельній ділянці, яка попередньо надавалася в користування нині покійному чоловіку позивача - ОСОБА_2 , і є спільною сумісною власністю подружжя. Проте позивач з вимогою визнати з нею права власності на спірний житловий будинок з підстав спадкування не зверталася. Натомість фактичною підставою позову про визнання права власності зазначає те, що згідно з випискою з погосподарської книги сільської ради власником житлового будинку зазначена саме позивач, тоді як земельна ділянка під будинком виділялась у власність її покійному чоловікові, а тому для позивача житловий будинок є самочинним будівництвом, так як будинок збудований на земельній ділянці, яка для цієї мети позивачу не виділялася. Відтак, правовою підставою позову зазначає норми Цивільного кодексу України 2003 року, зокрема норму ст.376 ЦК України, яка регулює самочинне будівництво. Стверджуючи, що самочинним будівництвом спірного будинку права інших осіб не порушено, просить визнати за нею право власності на спірний житловий будинок.

З виписки із погосподарської книги, виданої в.о. старости Левковицького старостинського округу № 18 Овруцької міської ради Житомирської області від 21.11.2022 року за № 463, та технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складеного ФОП ОСОБА_5 10.11.2022 року, вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , завершений будівництвом 1975 року побудови. Згідно з інформаційною довідкою КП „Коростенське БТІ ЖОР від 10.08.2023 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.11.2023 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не проводилася.

Листом Гладковицької сільської ради від 01.12.2022 року державний реєстратор відмовив у проведенні державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок за позивачем із-за розбіжностей в документах: по виписці з погосподарської книги власником будинку є позивач, а згідно з рішенням сільської ради власником земельної ділянки під цим будинком є інша особа.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини з приводу побудови у 1975 році спірного житлового будинку виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, а тому для їх врегулювання застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, і не застосовуються норми Цивільного кодексу України 2003 року.

У відповідності до ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Згідно з ст.149 ЦК УРСР власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Відповідно до ст.6 ЦК УРСР захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема шляхом визнання цих прав.

Однак стаття 105 ЦК УРСР, яка регулювала наслідки самовільного будівництва житлового будинку, господарським і побутових будівель та споруд, не передбачала можливості визнати в судовому порядку право власності на самовільне будівництво за громадянином, який збудував жилий будинок без встановленого дозволу, натомість передбачала наслідком самовільного будівництва - неможливість розпоряджатися збудованим будинком та його вилучення у фонд місцевої ради чи знесення громадянином, який провадив таке самовільне будівництво.

З огляду на викладене, позов про визнання права власності на спірний житловий будинок з підстав, наведених позивачем, задоволенню не підлягає.

Позивач сплатила судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.03.2024 року.

Суддя: В. І. Вачко