Провадження №: 2/336/464/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені від суми несплачених аліментів,

В С Т А Н О В И В :

15 вересня 2023 року позивачка звернулася до суду с позовом про стягнення з відповідача пені від суми несплачених аліментів на її утримання.

В заяві зазначила, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2021 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином повноліття. Окрім того, на підставі рішення Комунарського районного суду від 11.09.2021 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Рішення суду набрало законної сили, проте відповідач ухиляється від його виконання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з березня 2021 року по травень 2023 року в сумі 46 718 грн. 90 коп. Пеня за прострочення сплати аліментів за вказаний період часу обчислюється сумою в 160 609 грн. 86 коп. Позивачка вважає, що відповідач навмисно не сплачує аліменти, хоча має таку можливість. З огляду на наявність вини відповідача у виникненні заборгованості просить покласти на нього відповідальність за прострочення виконання своїх зобов`язань у вигляді пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за вказаний період. І так як в силу закону вона вправі претендувати на присудження неустойки в розмірі не більшому, ніж розмір заборгованості, просить притягнути відповідача до вказаного виду неустойки і стягнути з нього на її користь 46 718 грн. 90 коп. пені за прострочення сплати аліментів, що дорівнює розміру заборгованості.

Ухвалою судді від 18.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувалися.

В судове засідання позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, не з`явилась.

Її представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення у відсутність ОСОБА_1 та її представника.

Представник відповідача надав суду заяву аналогічного змісту в частині прохання про вирішення справи без участі відповідача та його представника, а також заяву про часткову, в сумі 10 000 грн., згоду з позовними вимогами.

Означені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України обумовили розгляд справи у відсутність учасників справи.

З письмового звернення до суду представника відповідача, поіменованого поясненнями, випливає, що передумовою настання відповідальності, яка встановлена статтею 196 СК України, є наявність вини в діях платника аліментів. Між тим вини його довірителя в утворенні заборгованості немає, так як з 5 квітня 2022 року по 30 червня 2023 року ОСОБА_2 перебував на службі у добровольчому формуванні Запорізької територіальної громади «Щит», тому фінансова служба військової частини, до особового складу якого входив він, повинна була утримувати аліменти на підставі постанови державного виконавця, але з початку військової агресії та оголошення в Україні воєнного стану підрозділи виконавчої служби не працювали протягом майже року, тому вини як обов`язкової передумови для притягнення до вказаної відповідальності немає. В теперішній час відповідач також позбавлений можливості налагодити взаємовідносини з органами виконавчої служби, оскільки він проходить службу за контрактом осіб рядового складу у Національній гвардії України та перебуває у районі активних бойових дій і позбавлений можливості самостійно сплачувати аліменти, які повинні утримувати з його грошового забезпечення фінансові органи військової частини. Окрім того, у відповідності до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Наведене означає відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання зі слати аліментів, тим більш, що таке порушення зобов`язання сталося не з вини ОСОБА_2 . Разом з тим, зазначає представник, батьки відповідача, які перебувають в м. Запоріжжі та мають більше, ніж він, фізичних можливостей для сплати платежів, поступово погашають заборгованість сина, здійснюючи вказані платежі на значні суми.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, з таких міркувань.

Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2021 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку (а. с. 5-7).

Вирішуючи вимогу про відповідальність відповідача за затримку виплати аліментів, заборгованість зі сплати яких на момент подання цього позову становить 46718 грн. 90 коп., суд виходить з такого.

Статтею 196 СК України внормовано відповідальність за прострочення сплати аліментів.

За змістом наведеної норми сімейного законодавства, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За роз`ясненнями пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З наведеного положення сімейного законодавства випливає, що передумовою для покладення цього виду відповідальності на особу, що прострочила сплату визначених рішенням суду аліментів, є вина цієї особи.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність такого обов`язкового елемента настання цієї відповідальності, як вина, суд виходить з того, що відповідачу було достеменно відомо про наявність в провадженні суду спору про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання останньої, що частково був визнаний відповідачем, як випливає із змісту рішення суду від 11.05.2021 року, а також з того, що встановлена судовим рішенням частка доходу відповідача як розмір аліментів на утримання позивачки виявилась прийнятною для відповідача, який рішення суду не оскаржував в апеляційному порядку.

На тлі обізнаності про існування вказаного рішення, яким на відповідача покладено обов`язок брати участь в утриманні матері своєї дитини, цей обов`язок ОСОБА_2 виконував неналежним чином, оскільки з розрахунків заборгованості, які містять відомості про динаміку її утворення, випливає, що протягом часу, коли вона утворилася, відповідач виконував обов`язок зі сплати аліментів нерегулярно (а. с. 6, 95).

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що такий елемент настання відповідальності за прострочення сплати аліментів, як вина, наявний в діях відповідача.

Таким чином, констатуючи наявність винної бездіяльності відповідача протягом строку виконання цього зобов`язання, суд констатує і наявність підстав для притягнення до відповідальності за порушення цього зобов`язання.

На вказаний умовивід суд не впливають твердження представника відповідача про відсутність вини через об`єктивну неможливість відповідача самостійно сплачувати аліменти у зв`язку з перебуванням на військовій службі, оскільки судом встановлено, що вказане рішення суду знаходиться на примусовому виконанні у відповідному відділі державної виконавчої служби, що означає відсутність обов`язку самостійної сплати грошових коштів на виконання встановленого судом зобов`язання.

Разом з тим одночасна сплата відповідачем значних сум в листопаді та грудні 2023 року (26 338 грн. 95 коп. + 24 427 грн. 90 коп.) за умови того, що у вказаний період він продовжував проходження військової служби, також спростовує наведені доводи представника.

Право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів встановлений частиною другою статті 196 СК України.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Вирішуючи позов в частині розміру відповідальності за несплату аліментів, суд бере до уваги наявність у відповідача зобов`язань не лише зі сплати аліментів на утримання дружини, а й зобов`язань з утримання дитини сторін, які, на відміну від зобов`язань з надання утримання подружжю, що залежать, зокрема, від можливості у чоловіка надавати матеріальну допомогу, є безумовними і не залежать від будь-яких обставин.

Бере до уваги і розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, що станом на 07.08.2023 року обчислювався сумою в 59 785 грн. 43 коп., а також ту обставину, що позивач вживає заходів щодо притягнення відповідача до відповідальності за невиконання покладеного на нього судом обов`язку шляхом подання позову про стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментів на дитину в тій самій сумі, що і розмір заборгованості. Наведені обставини витікають із змісту позову в справі № 336/7913/23 (провадження № 2/336/1040/24), що також розглядається Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що у випадку ухвалення рішення на користь позовних вимог в справі № 336/7913/23 будь-який присуджений судом розмір неустойки також обтяжуватиме обсяг грошових зобов`язань позивача та негативно відіб`ється на його фінансовому стані.

Враховує суд і пріоритетність інтересів дитини, яка продовжує зростати і кожного дня потребує утримання та виховання і майнових вкладень у духовний розвиток; різноманітність потреб хлопчика, задоволення яких потребує значних майнових видатків, на тлі того, що право матері на утримання обмежується певним строком, після спливу якого, тобто після досягнення дитиною певного віку та набуття певного обсягу самостійності, розширюються можливості матері для отримання самостійного заробітку та зменшується її власна залежність від утримання батька дитини. Наведене означає пріоритетність спрямування грошових сум після досягнення дитиною трьох років і припинення права матері на утримання в русло утримання саме дитини.

Суд бере до уваги і каяття відповідача, яке має враховуватись при визначенні виду та розміру відповідальності, що полягає в добровільній сплаті ним аліментів як на утримання позивачки, так і на утримання дитини, внаслідок чого станом на січень 2024 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання відповідачки зменшилась до 33 201 грн. 61 коп., а на утримання дитини до 35 213 грн. 62 коп. (а. с. 86).

При визначенні розміру відповідальності ОСОБА_2 суд враховує і встановлене Основним Законом України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України).

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що витрати позивача, який є молодою особою і вправі претендувати на гармонійний розвиток своєї особистості, на створення нової сім`ї і виховання і утримання в ній дітей, є різноманітними, а покладення на нього обов`язку сплатити неустойку в повному обсязі було б неспіврозмірним з обсягом його видатків, необхідних для забезпечення власних життєвих потреб, а також забезпечення гідної участі в поточному утриманні сина.

Таким чином, зважаючи на перелічені обставини, що, на думку суду, мають істотне значення для вирішення справи, суд знаходить можливим знизити розмір неустойки і вважає, що домірною як розміру основного боргу, так і обставинам, які врахував суд, є сума в 12 000 грн. неустойки у зв`язку з заборгованістю зі сплати аліментів на утримання дружини.

Покладаючи на ОСОБА_2 відповідальність за прострочення сплати аліментів, суд не бере до уваги твердження його представника про неможливість застосування до військовослужбовця пені, оскільки:

по-перше, встановлена статтею 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заборона щодо нарахування неустойки стосується договірних правовідносин, тоді як відповідальність за прострочку сплати аліментів встановлена сімейним законом як захід відповідальності щодо особи, зобов`язаної сплачувати аліменти за рішенням суду;

-по-друге, така заборона стосується військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, між тим відповідач є військовослужбовцем за контрактом осіб рядового складу, тобто не є суб`єктом вказаної заборони в розумінні наведеного положення законодавства про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

У відповідності до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Керуючись ст. ст. 84, 196 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 206, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

Решту вимог залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 у доход держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення суду складене 28 лютого 2024 року.

Суддя О.В. Щаслива