ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою адвоката Павлюка Ігора Олександровича в інтересах ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2023 року, прийнятого під головуванням судді Блажко І.О. в м.Полтаві зі складанням повного тексту 28 березня 2023 року ,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що 25.08.2021 року між нею та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики №Х250821-20, предметом якого було передача у власність позичальника грошових коштів у сумі 172 217 гривень, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 26,80 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 6 426 доларів США.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля FORD комерційний опис C-MAX, 2012 року випуску, тип кузова - легковий хетчбек, колір - білий, державний номер НОМЕР_1 , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 25.08.2021 року, ТСЦ 6341.

У зв`язку з отриманням додаткової позики та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 30.12.2021 до договору позики були внесені зміни в п.1, 5, 6, згідно яких у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 182 801 гривня, що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,30 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 6 696 доларів США. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів визначено 25.04.2022 року.

Вказувала, що факт отримання позики підтверджується розпискою від 30.12.2021 року, написаною власноруч позичальником.

На виконання умов договору позики та додаткової угоди №1 позичальник 31.01.2022 року здійснив часткове погашення заборгованості у сумі, еквівалентній 324 долари США, з врахуванням якої заборгованість становить 256 791,6 гри., що еквівалентно 6 372 доларів США (виходячи з курсу долара до гривні 40,3 грн.), яку просила стягнути з відповідача та 48 459,16 грн. витрат за надану правничу допомогу і 2 567, 92 грн. судового збору.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №Х250821-20 від 25 серпня 2021 року в сумі 256 791,6 грн., понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 48 459,16 грн. та судовий збір у розмірі 2 567, 92 грн.

Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржив адвокат Павлюк О.І. в інтересах ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В повному обсязі.

Вказує, що ОСОБА_2 регулярно здійснював платежі в готівковій формі в офісному приміщенні в період з січня 2022 року по лютий 2022 року в розмірі 324 доларів США та по вказівці ОСОБА_1 32750 грн. на картку ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за договором позики.

Визнає, що заборгованість станом на 07 лютого 2023 року становить 132141 грн.

Вважає, що оскільки жодних вимог про сплату грошових коштів на адресу відповідача з боку позивача не направлялось, а тому строк сплати таких зобов`язань, станом на дату подання позовної заяви не настав, то звернення з позовною заявою є передчасним.

Відповідач не погоджується з розрахунком штрафних санкцій, вказує на відсутність оригіналів боргової розписки та договору позики.

Просить врахувати, що у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні він ( ОСОБА_2 ) позбавлений можливості отримувати прибуток, оскільки район Харкова, де він мешкає та працює, постійно обстрілюється, а відтак даний факт вважає форс мажорною обставиною.

Звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів понесених витрат за надану правничу допомогу, а їх розмір не відповідає складності справи та є завищеним.

У відзиві адвокат Гупал Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги адвоката Павлюка І.О. в інтересах ОСОБА_2 відмовити, а рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність сторін, представники яких належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.08.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики №Х250821-20, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 172 217 гривень, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 26,80 грн.) на день укладення договору було еквівалентно 6 426 доларів США (а.с.14, 15).

Договір позики забезпечений заставою рухомого майна - автомобіля FORD C-MAX, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Додатковою угодою №1 від 30.12.2021 року були внесені зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 182 801 гривня, що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «Прватбанк» (1 долар США = 27,30 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 6 696 доларів США.

Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №1 визначено 25.04.2022 року включно.

Відповідно до вказаної додаткової угоди та розписки відповідач мав повернути грошові кошти позивачу згідно із графіком платежів, а саме: до 25.01.2022 року - 8845,20 грн. (еквівалент 324 долари США); до 25.02.2022 року - 8845,20 грн. (еквівалент 324 долари США); до 25.03.2022 року - 8845,20 грн. (еквівалент 324 долари США); до 25.04.2022 року - 156 265,20 грн. (еквівалент 5724 доларі США).

ОСОБА_2 31.01.2022 року здійснив часткове погашення заборгованості у сумі еквівалентній 324 долари США, після чого заборгованість становить 6 372 долара США.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, рішення мотивував тим, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання виконала, передавши кошти відповідачу, що підтверджується наявністю у позивача розписки, натомість ОСОБА_2 свій обовязок не виконав та кошти у встановлений строк не повернув, чим порушив умови договору.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком щодо стягнення з відповідача заборгованості по позиці.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

У справі, що переглядається, судом вірно встановлено, що між сторонами існують правовідносини за договором позики.

Відповідач визнає заборгованість в розмірі 132141 грн., стверджуючи, що ним за вказівкою позивача здійснено перерахування на карту ОСОБА_3 32750 грн.

Між тим, умовами договору позики не передбачено сплату коштів на користь інших осіб. Надані відповідачем копії скріншотів листування з ОСОБА_1 не є належними доказами на підтвердження виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, відповідачем суду не надано жодного доказу на підтвердження сплати заборгованості за договором позики, окрім суми 324 долари США.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що факт отримання відповідачем грошових коштів на умовах їх повернення визначений умовами договору позики від 25.08.2021 року з послідуючими змінами від 25 серпня 2021 року, укладених між сторонами.

Зазначений договір є чинним.

Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, ОСОБА_2 неправомірність укладеної ним угоди не доведена, а тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики і рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Твердження відповідача про безпідставність нарахуванн штрафних санкцій не узгоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , яка просила стягнути суму основного боргу.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на форс мажорну обставину введення в Україні воєнного стану, то її наявність не впливає на обов`язок виконання грошових зобов`язань за договором позики, натомість позивачем не заявлено вимог про покладення на відповідача відповідальності згідно положень ст.625 ЦК України.

Обговорюючи питання щодо судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з того, що відповідно до положень ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Так, оцінюючи наданий адвокатом акт наданих послуг від 14 листопада 2022 року, колегія суддів вбачає, що загальна вартість послуг на день складання акту становить 16080 грн. (а.с.29).

Інших документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суду не надано.

Представник відповідача адвокат І.Павлюк в запереченнях щодо стягнення витрат на правничу допомогу, вважав їх недоведеними та необгрунтованими, у зв`язку з чим просив відмовити у їх відшкодуванні позивачу ( а.с.107-108).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про недоведеність понесених позивачем витрат на ці цілі в заявленому розмірі, а тому рішення районного суду в цій частині підлягає зміні із зменшенням стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу з 48 459,16 грн. до 16 080 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2023 року змінити в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, зменшивши з 48 459,16 грн. до 16 080 грн.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.03.2024 року.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна