ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1625/24 Справа № 204/5888/22 Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Південно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом Південно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) до ОСОБА_1 , третя особа Державна Казначейська служба України, про відшкодування збитків, в порядку зворотної вимоги (регресу),

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022 року Південно східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Державна Казначейська служба Українення», про відшкодування збитків, в порядку зворотної вимоги (регресу) (а.с. 1-14), в обґрунтування якого посилалось на те, що рішенням господарського суду Запорізької області від 05.06.2019 року частково задоволено позов та стягнуто з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» шкоду у розмірі 3 166,43 грн, завданої внаслідок незаконних дій Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області.

На підставі вказаного рішення 27.11.2019 року Господарським судом видано відповідний наказ.

15.06.2021 року Державна казначейська служба України перерахувала вказану грошову суму на рахунок ДП «НАЕМ «Енергоатом».

Таким чином, незаконність дій і бездіяльність державної виконавчої служби спричинили шкоду стягувачу і в подальшому призвели до стягнення з Державного бюджету України заподіяної стягувачу шкоди встановлено.

Позивач вважає, що судовими рішеннями було встановлено, що порушення прав відбулося саме з вини старшого державного виконавця ОСОБА_1 , на виконанні якого перебувало зведене виконавче провадження 24782704, до складу якого, крім інших входило виконавче провадження №3257604 з виконання наказу №7/19/03-22/315, виданого 31.12.2003 року Господарським судом Запорізької області, про стягнення з ДП «НАЕМ «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» на користь ВАТ «Криворізький турбінний завод «Констар» суми боргу 138 728,69 грн, що в свою чергу призвело до завдання збитків Державному бюджету України в особі Південно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Відповідно до наказу головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 10.04.2017 року №223/07/12, ОСОБА_1 був звільнений з посади державного виконавця за власним бажанням. На сьогоднішній день матеріали зведеного виконавчого провадження №24782704 знищено, через сплив строку їх зберігання.

Відповідно до ЗУ «Про державну службу» та Порядком здійснення дисциплінарного провадження, звільнення ОСОБА_1 із займаної посади унеможливлює проведення щодо нього дисциплінарного провадження. 10.12.2021 року відповідачу була направлена пропозиція щодо відшкодування шкоди, яка не була задоволена.

У зв`язку із вищевикладеним, сторона позивача вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь державного бюджету України грошові кошти у розмірі 3 166,43 грн в порядку регресу та судові витрати по справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог Південно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) до ОСОБА_1 , третя особа Державна Казначейська служба України, про відшкодування збитків, в порядку зворотної вимоги (регресу), відмовлено в повному обсязі (а.с. 162-165).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Південно східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) подало апеляційну скаргу (а.с. 171-179, 225-229), посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для розгляду справи, а також невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.06.2019 року задоволено частково позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» та стягнуто на його користь з Державного бюджету України шкоду у розмірі 3 166,43 грн, завданої внаслідок незаконних дій Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області (а.с. 27-33).

На підставі вказаного рішення 27.11.2019 року Господарським судом видано відповідний наказ (а.с. 39).

15.06.2021 року Державною казначейською службою України було перераховано вказану грошову суму на рахунок виконавчої служби, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 40).

Крім того, судом встановлено, що у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області на виконанні якого перебувало зведене виконавче провадження 24782704, до складу якого, крім інших входило виконавче провадження №3257604 з виконання наказу №7/19/03-22/315, виданого 31.12.2003 року Господарським судом Запорізької області, про стягнення з ДП «НАЕМ «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» на користь ВАТ «Криворізький турбінний завод «Констар» суми боргу 138 728,69 грн.

Відповідно до інформації Автоматизованої системи виконавчих проваджень, ВП №3257604 перебувало на виконанні в державного виконавця Смертіна О.С. з 08.12.2015 року по 16.03.2016 року (а.с. 16-22).

Наказом начальника управління Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 10.04.2017 року №223/07-12 звільнено ОСОБА_1 , з посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень за власним бажанням (а.с. 23).

Позивач вказує, що на сьогоднішній день, матеріали зведеного виконавчого провадження №24782704 знищено, через сплив строку їх зберігання, крім того відповідно до ЗУ «Про державну службу» та Порядком здійснення дисциплінарного провадження, звільнення ОСОБА_1 із займаної посади унеможливлює проведення щодо нього дисциплінарного провадження.

Позивач вважає, що судовими рішеннями було встановлено, що порушення прав відбулося саме з вини старшого державного виконавця Смертіна О.С., на виконанні якого перебувало зведене виконавче провадження 24782704, до складу якого, крім інших входило виконавче провадження №3257604, тобто у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державних службовців.

10.12.2021 відповідачу була направлена пропозиція щодо добровільного відшкодування шкоди, яка не була задоволена (а.с. 24-26).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Відповідно до цієї норми права, держава, відшкодувавши шкоду, отримує право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної за завдану шкоду.

Згідно ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

Отже, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

При цьому підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

За загальним правилом регрес уявляє собою право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою. Тобто у разі регресу виконання первісного зобов`язання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту.

Підпунктом 2 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 9, 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам). Посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

При цьому суд зазначає, що саме лише задоволення скарги на дії державного виконавця не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями такої посадової особи та заподіяною шкодою. В даному випадку доведенню має підлягати та обставина, що саме протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої поведінки особи.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 01.03.2023 року по справі №752/3839/2022 (61-11057 св 22).

Так, абазами 4, 5 п.п. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначено, що органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Також згідно із ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб.

Суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що лише службовим розслідуванням можливо встановити чи був у діях відповідача умисел на здійснення нею службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена.

Разом із цим, позивачем не було надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів, що стосовно саме відповідача ОСОБА_1 було ініційоване службове розслідування, як і доказів того, що саме на день розгляду справи існують відповідні чинні висновки такого розслідування з приводу наявності в діях такого відповідача ознак незалежного виконання ним своїх службових обов`язків.

Посилання в апеляційній скарзі з того приводу, що неправомірність дій відповідача випливає зі змісту постанови Донецького апеляційного господарського суду від 12.02.2018 року, та рішення господарського суду Запорізької області від 05.06.2019 року є безпідставними, оскільки предметом таких судових справ не була оцінка службової поведінки саме ОСОБА_1 . Крім того, вищенаведені норми матеріального закону прямо вимагають у випадку завдання збитків державному бюджету проведення окремої спеціальної процедурної (службової) перевірки щодо дій посадових осіб державної служби, на предмет їх правомірності та законності.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду фактично є тлумаченням апелянта норм матеріального права на власний розсуд, оскільки положення про необхідність проведення службового розслідування є імперативними.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутність підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Південно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна