справа № 369/7891/23 головуючий у суді І інстанції Волчко А.Я.
провадження № 22-ц/824/4653/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленка Євгенія Миколайовича, стягувач: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою та просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не своєчасного визначення бази нарахування аліментів у ВП № НОМЕР_1 за виконавчим листом №2-4263 виданим 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленка Євгенія Івановича від 04 травня 2023 року про накладення штрафу в сумі 353506,15 грн. у ВП НОМЕР_1 за виконавчим листом №2-4263 виданим 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавчий лист №2-4263, виданий 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Виконавче провадження ВП НОМЕР_1 відкрито постановою від 08 грудня 2010 року. Розпорядженням державного виконавця від 08 грудня 2010 року виконавчий лист №2-4263 направлений на виконання до ГУ ПФУ, про що було повідомлено стягувача. У період з 01 січня 2011 року по 04 травня 2023 року виконавчий лист перебував на виконанні у ПФУ і боржник сплачував аліменти відповідно до нього. Інші виконавчі дії протягом цього часу виконавцем не проводились. 04 травня 2023 року державним виконавцем почалось виконання виконавчого листа, провадження по якому перебувало у нього з 2011 року та вчинено ряд виконавчих дій. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Коваленка Є.І. від 04 травня 2023 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-4263 виданого 18 грудня 2008 року Києво-Святошинський районним судом Київської області про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини за невиконання рішення суду накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 353 506,15 грн. Боржник добросовісно рахував, що аліменти він сплачує, державний виконавець його не викликає, тож об`єктивно не знав про наявність заборгованості. ОСОБА_1 ніколи не приховував свої доходи, працював офіційно, роботодавець сплачував ЄСВ, а тому вважати, що він є злісним неплатником аліментів протягом 12 років є неправильним. Встановлений 04 травня 2023 року розмір заборгованості в сумі 707 012,29 грн., ураховуючи несвоєчасне і неповне визначення бази стягнення аліментів, не може перекладати тягар відповідальності у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів на платника, оскільки до виникнення заборгованості в такому значному розмірі призвели не винні дії останнього, а дії державного виконавця ВДВС. Стверджує, що у боржника хоч і наявна заборгованість зі сплати аліментів, але вона утворилась в тому числі через бездіяльність державного виконавця, який не своєчасно перевірив і не визначив базу та розмір аліментів, тому прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу в розмірі 353 506,15 грн. не може вважатися справедливою.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі Шевченківський ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відділ вказує про те, що розпорядженням державного виконавця від 08 грудня 2010 року виконавчий лист № 2-4263 направлено на виконання до ГУ ПФУ. Відповідно до вищезазначеного розпорядження з боржника постановлено утримувати аліменти у розмірі 25% доходу. Крім цього, на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 25281471 з виконання виконавчого листа № 2-1753 від 24 червня 2009 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 у розмірі доходу. 22 березня 2011 року розпорядженням державного виконавця від 08 грудня 2010 року виконавчий лист № 2-4263 направлено на виконання до ГУ ПФУ. Відповідно до вищезазначеного розпорядження з боржника постановлено утримувати аліменти у розмірі 25% доходу. Тобто, фактично з пенсії боржника починаючи з 22 березня 2011 року утримувалось 50 % доходу, у зв`язку з чим Відділ критично оцінює доводи щодо того, що боржник дізнався про наявні щодо нього провадження 04 травня 2023 року. Починаючи з дати відкриття виконавчого провадження на адресу Відділу не надходила жодна інформація щодо працевлаштування, його зміни, інформації про здійснення діяльності, як фізичної особи-підприємця. При цьому, в січні 2023 року ДП «НІАС» провело оновлення в Автоматизованій системі виконавчого провадження, зокрема щодо відомостей про доходи боржника, з можливістю формування запиту за період починаючи з 2010 року. До цього інформація про доходи боржника відображалась лише у форматі відображення підприємства, установи, організації, що виплачує дохід боржника станом на дату звернення. У зв`язку з чим, 04 травня 2023 державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, за період, визначений виконавчим документом. При цьому, виконавцеві не було відомо про отримання доходів боржником в тому числі в минулому, у зв`язку з чим, після здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, на боржника накладено арешти, обмеження та обтяження передбачені законом. При цьому, суд помилково бере до уваги факт, що згідно листа ГУ ПФУ борг по аліментах відсутній, оскільки до повноважень ГУ ПФУ не входить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, щодо накладення виконавцем штрафу, судом недоцільно застосовувати судову практику щодо оскарження штрафів накладених державним виконавцем до штрафів різної правової природи, а саме висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №537/3986/16-а та від 20 травня 2021 року у справі №420/5465/18. При цьому, дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу. На зазначеному наголосила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №2610/27695/2012.

Боржник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справ, яке обґрунтував своїм захворюванням.

Розглянувши вказане клопотання, апеляційний суд вважає його не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Так, боржником не надано суду жодного доказу захворювання. Долучена до клопотання інформаційна довідка з електронної системи охорони здоров`я, не містить інформації про особу, якій вона видана. Відтак, відсутні підстави вважати належним чином підтвердженою обставину захворювання ОСОБА_1 .

З огляду на викладене суд розглядає справу у відсутність боржника.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області виданий виконавчий лист №2-4263 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% для дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції від 08 грудня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа «№ 2-4264, виданого 18 грудня 2008 року Києво- Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів.

У період з 01 січня 2011 року по 04 травня 2023 року виконавчий лист перебував на виконанні у ПФУ і боржник сплачував аліменти відповідно до нього, що підтверджується звітами ПФУ про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_1 .

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на запит державного виконавця від 14 лютого 2018 року згідно виконавчого провадження НОМЕР_1 відповідно до виконавчого листа №2-4263, виданого 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття борг по аліментам станом на 01 квітня 2018 року відсутній.

Приймаючи рішення про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що останні дії, які виконував державний виконавець на виконання провадження були вчинені ним 14 лютого 2018 року, зобов`язавши ГУ ПФУ надати звіт про стягнення аліментів. Такі звіти були надані разом з довідкою про відсутність заборгованості станом на 01 квітня 2018 року. Виклик боржника державний виконавець не здійснив і базу стягнення аліментів не визначив. Таким чином, боржник добросовісно вважав, що аліменти він сплачує, державний виконавець його не викликає, тож об`єктивно не знав про наявність заборгованості. Матеріали справи не містять доказів невиконання боржником судового рішення без поважних причин, натомість суд встановив бездіяльність державного виконавця, яка є неправомірною.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як було зазначено вище, 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області виданий виконавчий лист №2-4263 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% для дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зі змісту зазначеного виконавчого документа вбачається, що частка на утримання дитини має вираховуватись від усіх видів заробітку боржника.

В період з 01 січня 2011 року по 04 травня 2023 року виконавчий лист перебував на виконанні у ПФУ і боржник сплачував аліменти відповідно до нього, що підтверджується звітами ПФУ про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_1 .

В той же час, з квітня 2018 року по травень 2021 року ОСОБА_1 працював в Головному управлінні ДПС у Київській області та отримав за вказаний період 847 466, 66 грн. доходу (а.с. 91).

З березня 2011 року по квітень 2014 року ОСОБА_1 працював в ТОВ «Аско-Експедиція» та отримав дохід в сумі 568 094, 54 грн.

З вказаних доходів боржник аліменти на утримання своєї дитини не сплатив.

Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Вказаних вимог закону боржник не дотримався та не повідомив державного виконавця про зміну відомостей про його доходи, а саме про отримання, крім пенсії, додаткових доходів за місцем роботи.

За змістом ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

У відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Будучи обізнаним про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів зі всіх видів заробітку, ОСОБА_1 аліменти з заробітної плати не сплачував, державного виконавця про наявність вказаних доходів не повідомляв, що суперечить принципу добросовісності та обов`язковості судових рішень.

В даному випадку боржник не міг не знати про свій обов`язок сплачувати аліменти у відповідності до судового рішення, з усіх видів заробітку незалежно від наявності вимог державного виконавця.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею першою Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За нормами частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У статті 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з частинами першою та другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII, максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII.

Частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 % суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 % суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зі змісту постанови державного виконавця про накладення штрафу від 04 травня 2023 року вбачається, що державним виконавцем встановлено заборгованість боржника зі сплати аліментів за один рік.

В той же час, всупереч вимогам ст. 71 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець наклав на боржника штраф у розмірі 50% від встановленої суми заборгованості, а саме від 707 012, 29 грн.

Зазначений відсоток штрафу, можливий виключно у разі наявності заборгованості по аліментам за три роки. Вказаних обставин державний виконавець не встановив.

За таких обставин, оскаржувана постанова не може вважатись законною та підлягає скасуванню.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав до скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу з мотивів відсутності підстав до його накладення.

Визнаючи неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не своєчасного визначення бази нарахування аліментів у ВП № НОМЕР_1 за виконавчим листом №2-4263 виданим 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 447 ЦПК України у відповідності до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В даному випадку, не вчасне виявлення державним виконавцем місця роботи боржника, з огляду на обов`язок останнього виконувати судове рішення та повідомляти державного виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи, не порушує прав боржника.

За таких обставин, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування судового рішення та постановлення нового рішення по суті вимог скаржника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленка Євгенія Миколайовича, стягувач: ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленка Євгенія Івановича від 04 травня 2023 року про накладення штрафу в сумі 353 506,15 грн. у ВП № НОМЕР_1 за виконавчим листом №2-4263 виданим 18 грудня 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 11 березня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.