Справа № 645/806/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючої судді Дергачової Н.В., за участі секретаря судових засідань Передерій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування в особі Середнянської селищної ради, до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

11.02.2022 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, за якою вона просить суд:

- розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 07 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 32 від 07.06.2014 р.;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду даної заяви та до досягнення дитиною повноліття;

- визначити місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

«07» червня 2014 року між позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 32 від 07.06.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 . Шлюб був укладений нею вперше. Від даного шлюбу подружжя має спільного малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Подружнє життя з відповідачем ОСОБА_2 не склалося через систематичне вчинення ним у відношенні до позивача та в присутності їх малолітнього сина фізичного, психологічного та економічного насильства, що призвело до фізичних та психологічних страждань, тривалих розладів її здоров`я, втрати працездатності та в цілому до погіршення якості її життя. З урахування наведеного, їх шлюб існує формально, подальше збереження сім`ї неможливо і небезпечно для неї та для її малолітнього сина. У подальшому вона не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем ОСОБА_2 і бажає розірвати шлюб, укладений між ними.

ОСОБА_2 ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Внаслідок отриманої травми плеча позивач в теперішній час не має можливості працювати, а отже утримувати дитину матеріально їй дуже важко і їй допомагають батьки.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою - підприємцем та здійснює господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою, працездатною людиною, він не має на утриманні інших малолітніх та неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб, аліменти він нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Отже ОСОБА_2 має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання нашої дитини, але не робить цього в добровільному порядку. Враховуючи наведене, вона вимушена звернутися до суду із даною вимогою про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання їх сина.

Батько дитини, ОСОБА_2 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

При прийнятті рішення у даній справі, вважаю за необхідне врахування судом віку мого сина - 3 роки, його особисту прихильність до мене та безумовну його фізіологічну та психологічну потребу в материнській увазі та турботі.

З урахуванням вищенаведеного позивач вважає, що сину, враховуючи його вік та стан здоров`я, необхідне спокійне, емоціонально-стабільне оточення, яке повною мірою забезпечить саме вона, його мати, тому вважає, що визначення місця проживання ОСОБА_5 разом із нею в повному обсязі буде відповідати його найкращим інтересам та потребам.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2022 року цю справу було розподілено на головуючого суддю Фрунзенського районного суду м. Харкова Мартинову О.М.

За ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.02.2022 року судом було прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за вищезазначеним позовом та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 07.12.2022 року було визначено головуючим суддею суддю Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В.

За ухвалою від 20.01.2023 року Октябрського районного суду м. Полтави судом було постановлено прийняти цивільну справу та призначено підготовче судове засідання, у зв`язку з тим, що відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави, вказана цивільна справа підсудна Октябрському районному суду м. Полтави.

За ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.03.2023 року цивільну справу було передано за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (88000, м. Ужгород, вул. Загорська, 53).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи було визначено головуючого суддю - Дергачову Н.В.

За ухвалою від 11.05.2023 року судом було прийнято до свого провадження цивільну справу № 645/806/22 (провадження № 2/645/1453/22), постановлено повторно провести підготовче провадження у цій справі.

Відповідач подав до суду письмовий відзив на позов від 13.03.2023 року за яким просив:

-позовну вимогу про розірвання шлюбу задовольнити;

-стягувати із нього аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 1 500,00 грн. на місяць, або 1/5 розміру мінімальної заробітної плати та допустити негайне виконання рішення у цій частині;

-за результатом розгляду справи та з урахуванням отриманих доказів визначити місце проживання дитини з тим із батьків, хто зможе якнайкраще забезпечити дотримання прав та інтересів дитини.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначив наступне.

Проти розірвання шлюбу не заперечує, вимоги позивача визнає та проти задоволення не заперечує.

При визначенні розміру аліментів на дитину просить врахувати факт сплати ним на користь Позивача на утримання сина, протягом останнього року, відколи вони не проживають разом грошових коштів, в якості доказу надає роздруківки банківських первинних документів (квитанцій). Крім того, станом на дату подачі цього відзиву на його утриманні перебуває його старенька мама, яка крім іншого потребує догляду. Стосовно зайняття підприємницькою діяльністю зауважив, що наразі такої не здійснює, має мінливий непостійний дохід, який ледь-ледь перевищує 5 (п`ять) тис гривен, з урахуванням чого просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на місяць.

З початком війни дружина із сином були внутрішньо переміщені у Закарпатську область та проживають в АДРЕСА_4 , за цією адресою він надсилав їм продукти харчування. Дружина не дає йому спілкуватись із сином та чинить перешкоди навіть звичайному побаченню із ним, погрожуючи фізичною розправою, яку вчинять наді мною її знайомі і родичі, власне такі її провокації й стали причиною його нестриманості у телефонних розмовах із нею, вона провокувала його, а потім записувала їх розмову, на той час він не розумів для чого, розуміння цього прийшло лише під час розгляду цієї справи та ознайомлення із відповідними матеріалами. Вказані обставини викликають занепокоєння, як місцем проживання дитини, адже йому достеменно невідомо де, із ким та у яких умовах живе їх син, так і психічним станом дружини, який може негативно вплинути, на здоров`я та розвиток дитини. Крім того, як зазначає Позивач вона частково непрацездатна та неспроможна виконувати обов`язки матері по утриманню дитини. За таких обставин вважає, що питання про визначення місця проживання дитини з Позивачем можливе після встановлення місця та умов проживання дитини, станом на дату розгляду справи, а також з урахуванням стану фізичного та психічного здоров`я Позивача.

Відповідачем також була подана заява від 13.03.2023 року про роз`єднання позовних вимог у цій справі про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини, виділивши їх у самостійне провадження, оскільки вважає, що сумісний розгляд цих позовних вимог значено ускладнює розгляд справи.

29.03.2023 року представник позивача - адвокат Дудрич І.В. подав до суду відповідь на відзив відповідача, за яким просив залишити без розгляду відзив відповідача, а позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає, що відповідачем не підтверджені належними та допустимими доказами обставини на які він посилається.

17.05.2023 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, за якими він подав ряд доказів та просив врахувати їх при вирішенні справи по суті.

За ухвалами від 01.08.2023 року, від 19.09.2023 року, від 17.11.2023 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у цій справі № 645/806/22 (провадження № 2/645/1453/22) через відсутність вільних залів.

За ухвалою від 20.09.2023 року судом було клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дудурича І.В. задоволене; залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі Середнянської селищної ради (місцезнаходження: Закарпатська область, Ужгородський район, смт. Середнє, вул. Закарпатська, буд. 63).

За ухвалою від 21.12.2023 року судом було відмовлено у задоволенні заяви відповідача - ОСОБА_2 від 13.03.2023 року про роз`єднання позовних вимог. Закрите підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 лютого 2024 року на 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 22.12.2023 року судом було розглянуто всі клопотання, наявні у матеріалах справи.

Так, представник позивача - не підтримав та просив залишити без розгляду наступні, раніше подані ним клопотання: заяву про виклик свідків, додану до позовної заяви; клопотання про витребування доказів, додану до позовної заяви; клопотання від 21.02.2023 року про зобов`язання надати висновок.

У судовому засіданні 21.12.2023 року судом протокольно було прийняте рішення залишити без розгляду клопотання: заяву про виклик свідків, додану до позовної заяви; клопотання про витребування доказів, додану до позовної заяви; клопотання від 21.02.2023 року про зобов`язання надати висновок, оскільки вони не були підтримані представником позивача на час розгляду справи через втрату їх актуальності задля вирішення цієї справи.

03.11.2023 року до суду надійшло клопотання від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування в особі Середнянської селищної ради, за яким було долучено висновок про визначення місця проживання від 30.10.2023 року № 01-29/Д-434 та за яким третя особа просить проводити розгляд справи без їх участі та прийняти рішення за наявними у матеріалах справи документами.

В судове засідання 04.03.2024 року позивач та її представник не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду цієї справи були судом належним чином повідомлені, проте подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач до суду не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду цієї справи був судом належним чином повідомлений.

Судове засідання у справі було призначене на 04.03.2024 року на 11 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 13.03.2024 року.

Дослідивши всі докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2014 року між позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області, про що був складений актовий запис № 32 від 07.06.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 . Після укладення шлюбу відповідач обрав прізвище « ОСОБА_2 ».

Як стверджує позивачка, подружнє життя з відповідачем ОСОБА_2 не склалося через систематичне вчинення ним у відношенні до позивача та в присутності їх малолітнього сина фізичного, психологічного та економічного насильства, що призвело до фізичних та психологічних страждань, тривалих розладів її здоров`я, втрати працездатності та в цілому до погіршення якості її життя. З урахування наведеного, їх шлюб існує формально, подальше збереження сім`ї неможливо і небезпечно для неї та для її малолітнього сина. У подальшому вона не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем ОСОБА_2 і бажає розірвати шлюб, укладений між ними.

Відповідач визнав позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу.

Як зазначено у ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати.

Від зазначеного шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 . Батьківство не заперечується відповідачем.

Згідно із довідкою про доходи від 28.01.2022 року № 68/178 ДП «Завод імені В.О. Малишева» позивач ОСОБА_8 за період з липня по грудень 2021 року отримала заробітну плату у розмірі 60 552,14 грн., тобто її середньомісячний дохід складав 10 092,02 грн.

Відповідно до довідки про доходи від 31.01.2022 року № 40 АТ «Укренергомашини», наданої позивачем, відповідач - ОСОБА_9 протягом аналогічного періоду з липня по грудень 2021 року отримав заробітну плату у розмірі 58 083,08 грн., тобто його середньомісячний дохід складав 9 680,51 грн.

Відповідач надав суду докази на підтвердження того факту, що він здійснював перекази грошових коштів позивачу задля утримання їх спільного сина, а саме платіжні інструкції ПриватБанку: від 07.08.2022 року на суму 1 000,00 грн.; від 18.08.2022 року на суму 500,00 грн.; від 20.08.2022 року на суму 500,00 грн.; від 14.08.2022 року на суму 1 000,00 грн.; від 25.08.2022 року на суму 500,00 грн.; від 07.09.2022 року на суму 500,00 грн.; від 10.09.2022 року на суму 500,00 грн.; від 10.09.2022 року на суму 700,00 грн.; 21.09.2022 року на суму 500,00 грн.; від 21.09.22 року на суму 500,00 грн.; від 22.09.2022 року на суму 500,00 грн.; від 28.09.2022 року на суму 350,00 грн.; від 10.10.2022 року на суму 450,00 грн.; від 15.10.2022 року на суму 500,00 грн., проте суд не приймає ці докази як належні та допустимі, оскільки цільове призначення щодо перерахування цих коштів у платіжних документах не зазначено, тому їх неможливо однозначно ідентифікувати як сплату аліментів позивачу.

Переписка сторін у цій справі про цілеспрямованість отриманих позивачем коштів не свідчить про використання кожної суми саме на потреби дитини, тому також не приймається судом до уваги, як належний та допустимий доказ.

Квитанцією від 05.04.2023 року № 3796 дійсно підтверджується направлення відповідачем позивачу продуктів харчування, проте такі відправлення не мали систематичного характеру, тому також не можуть свідчити про належне утримання відповідачем свого сина у період з 11.02.2022 року - дати звернення позивача до суду із цим позовом.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітнім сином, вік дитини який є малолітньою дитиною, матеріальне становище як позивача, так і відповідача, який є молодою особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження наявності у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилалася позивач, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менш ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2022 року (дати звернення до суду із цим позовом) та до досягнення дитиною повноліття.

На цей час між сторонами у цій справі також існує спір про визначення місця проживання спільної дитини - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мати вважає, що наявні всі підстави задля визначення місця проживання дитини із нею, а батько вважає, що питання про визначення місця проживання дитини з Позивачем можливе після встановлення місця та умов проживання дитини, станом на дату розгляду справи, а також з урахуванням стану фізичного та психічного здоров`я Позивача.

Згідно листа від 22.06.2023 року № 01-26/1153 Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області позивач ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 ізяті на облік як внутрішньо переміщені особи та їх фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , що також підтверджується відповідними довідками ВПО.

Довідкою від 10.05.2023 року № 645/806/22 Новгород - Сіверської міської ради Чернігівської області підтверджується, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Як зазначено у ч. 1, 6 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно Висновку визначення місця проживання дитини Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 30.10.2023 року № 01-29/Д-434 у ході проведеної перевірки встановлено, що згідно з довідкою про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб від 20.04.2022 року №2104-, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , а фактичне місце перебування/проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Службою у справах дітей Середиянської селищної ради 12.10.2023 року здійснено перевірку умов проживання сім`ї гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_7 , про що складено акт обстеження умов проживання. Житло розміщено на першому поверсі одноповерхового будинку. Складається з 3-х жилих кімнат та кухні, передпокою, гостинної, санвузла. Житлово-побутові умови задовільні. Наявне електро-, водо-, та газопостачання. Будинок відповідає санітарним нормам. Житло охайне та естетичне. Створені належним чином всі умови для виховання та розвитку дитини. Гр. ОСОБА_1 змінила місце проживання в зв`язку з покращенням умов проживання, так як на попередньому місці проживання були менш комфортні умови, але як внутрішньо переміщена особа залишилась зареєстрована за попередньою адресою АДРЕСА_5 .

Разом з сином ОСОБА_3 з ними також проживає бабуся ОСОБА_8 , 1965 року народження (мама ОСОБА_1 ).

Відповідно до характеристики, виданої дочірним підприємством «Веймакс Закарпаття» Товариства з обмеженою відповідальністю «НБК-ІНВЕСТ» від 22.08.2023 року ОСОБА_1 , на посаді менеджера (управителя) в готелях та інших місцях розміщення, працює з червня 2023 року. Проявила себе як дисциплінований працівник, надійний помічник керівника кваліфікований фахівець, характеризується з позитивної сторони.

Згідно з довідкою Анталовської гімназії імені Томаша Масарика від 09.02.2023 №01-19/15, видана ОСОБА_1 , в тім, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є вихованцем дошкільного підрозділу Анталовської гімназії імені Томаша Масарика.

У зв`язку з службовою необхідністю, з метою захисту прав та законних інтересів дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом прав дитини» та з метою визначення батьківського потенціалу та спроможності батьків виконувати обов`язки з виховання дітей та догляду за ними, Службою у справах дітей Середнянської селищної ради зроблено відповідний запит від 14.08.2023 №200/06-16 до служби у справах дітей Новгород-Сіверського району Чернігівської області, щодо проведення обстеження умов проживання та складення акту оцінки потреб сім`ї батька гр. ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . На даний час відповіді не надходило.

Питання про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Середнянської селищної ради, яке відбулося 20.10.2023 року. За результатами обговорення прийнято рішення про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, ОСОБА_1 , яка зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа та проживає тимчасово за адресою АДРЕСА_7 .

На підставі вищевказаного, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Середнянської селищної ради від 20.10.2023 №11/10-15, керуючись ст. 19, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р, №866, орган опіки та піклування Середнянської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка тимчасово, як внутрішньо переміщена особа, проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Суд також приймає до уваги, що батько дитини не звертався ані до суду, ані самостійно до Органу опіки і піклування Новгород-Сіверського району Чернігівської області, із клопотанням про проведення обстеження умов проживання та складення акту оцінки потреб сім`ї батька гр. ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та складання відповідного висновку щодо нього. Відтак суд вирішує справу за наявними у ній доказами.

Оскільки дитина є малолітньою, суд не вбачає підстав задля з`ясування її думки при вирішення зазначеного питання, оскільки дитина за віком ще не здатна у повній мірі усвідомлювати свої бажання та надавати оцінку наслідкам прийнятих нею рішень.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Проаналізувавши всі вищезазначені докази, суд дійшов висновку, що сторони у цій справі, батьки малолітньої дитини, мають постійне місце роботи та дохід.

Проте саме мати створила належні умови задля виховання дитини, тому суд враховує найкращі інтереси дитини та відносини, які існують між батьками, які не знаходять порозуміння у вихованні сина, тому суд, передусім, приймає до уваги вік дитини, якому виповнилося тільки пять років, відтак він потребує ретельного догляду та виховання. Суд враховує, що дитина однаково любить обох батьків та переживає стрес з приводу їх розлучення. Мати належним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, проте батько не може у повній мірі їх виконувати, оскільки спільно не проживає із дитиною. Судова практика свідчить про той факт, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд не вбачає виняткових обставин задля залишення проживати малолітнього сина із батьком, тому позов в цій частині також слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті в частині розірвання шлюбу, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 496,20 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 496,20 грн. витрат із сплати судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.

Слід також стягнути з відповідача на користь позивача витрати із сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини, у зв`язку із задоволенням позову в цій частині.

Питання щодо розподілу судових витрат за позовною вимогою про стягнення аліментів судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-89, 141, 258 - 261, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування в особі Середнянської селищної ради, до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини, - задовольнити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 07 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області, про що був складений актовий запис № 32 від 07.06.2014 р. та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , серія і номер паспорту - суду невідомі, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_6 , аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менш ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2022 року (дати звернення до суду із цим позовом) та до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_6 , 496,20 грн. (Чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійко) судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за квитанцією від 11.02.2022 року № 0.0..1 на суму 992,40 грн., оригінал якої знаходиться у матеріалах справи).

Підставою для повернення є зазначена ухвала, скріплена гербовою печаткою суду.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , серія і номер паспорту - суду невідомі, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_6 , витрати із сплати судового збору у розмірі 1 488,60 грн. (Одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 13.03.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова