КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді С.М. Верланов, Невідома Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року про відмову у видачу судового наказупо цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ТОВ «Інвестбудгаличина» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за період з лютого 2022 по травень 2023 в розмірі 31 755,42 грн, судового збору у розмірі 268,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 819, 37 грн.

15.08.2023 ухвалу Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з лютого 2022 по травень 2023 в розмірі 31 755, 42 грн, судовий збір у розмірі 268,40 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.08.2023 у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 819, 37 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду ТОВ «Інвестбудгаличина» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково постановив ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу не врахувавши, що такі витрати відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК Українивідносяться до судових витрат та розподіляються між сторонами відповідно до вимог статті 137 та статті 141 ЦПК України. Вказані витрати не відносяться до вимог, що наведені у статті 161 ЦПК України, проте обов`язково зазначаються у судовому наказі відповідно до пункту шостого частини першої статті 168 ЦПК України.Вказує, що до матеріалів справи додавались достатні та належні докази понесених заявником витрат.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу заявника боржник не скористався.

У відповідності до вимог пункту 13 статті сьомої, пункту 1 частини першої статті 353, частини 2 статті 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки апеляційні скарги на ухвали суду щодо відмови у видачі судового наказу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна підлягає частковому задоволенню.

Так, постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту понесення ТОВ «Інвестбудгаличина» витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі.

Такий чином суд першої інстанції не у повній мірі з`ясував всі обставини справи, з огляду на таке.

Відповідно до статті 160 ЦПК Українисудовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. При цьому у наказному провадженні можуть існувати лише безспірні вимоги заявника - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК Україниу судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

На відмінну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», розмір витрат на правничу допомогу не є фіксованим, а питання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень ст. 137 ЦПК Українивирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. Відтак, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності.

Керуючись положеннями статті 137 ЦПК України, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як справа, в якій прийнято оскаржуване рішення, розглянута в порядку наказного провадження.

При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 167 ЦПК Українирозгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, що позбавляє останнього можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотання про зменшення таких втрат.

З огляду на викладене відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, у справах наказного провадження судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Даних обставин судом першої інстанції при розгляді справи враховано не було.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відмову у видачі судового наказу, разом із тим, мотивація суду щодо відмови у видачі судового наказу, ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та порушенні норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК Україниє підставами для зміни ухвали та викладення мотивувальної частини ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвала суду є законною, обґрунтованою і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» - задовольнити частково.

Мотивувальну частину ухвалиСолом`янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року - змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома