11.03.2024
Справа № 642/1184/24
Провадження №2/642/654/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

11 березня 2024 року суддя Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Пашнєв В.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності та визначення порядку користування спільною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності та визначення порядку користування спільною власністю.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрійі статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розглядіцивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповіднодо пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених статтею 175, 177 ЦПК України.

Перевіривши матеріали позовної заяви, вважаю, що її слід залишити без руху для

усунення недоліків, з наступних підстав.

Так, згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. При цьому спір з приводу нерухомого майна виникає з приводу визнання права власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається позивачами в поданій позовній заяві заявлено вимогу про поділ майна, що належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності.

З чого вбачається що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, який за своїм правовим змістом є майновим й зокрема стосується визначення часток з цього майна. Зазначене стосується здійснення права спільної сумісної власності.

Таким чином посилання представника позивача на те, що поданий позов має немайновий характер є не обґрунтованими.

Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати судового збору встановлені Законом України "Про судовий збір".

Згідно роз`яснень викладених в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Подавши позовну заяву позивач ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що не відповідає розміру, який визначено законом.

З матеріалів справи встановлено, що предметом спору у даній справі є вимога майнового характеру, заявлена фізичними особами та вимога немайнового характеру.

Щодо майнової вимоги.

Ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлюються в таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. п. 2, 9, 10 ч. 1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності вартістю майна, а у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості, а якщо позов складається з кількох самостійних вимог, як в даному випадку, ціна позову визначається сумою всіх вимог.

Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»), висновок про вартість майна є його невід`ємною частиною.

Відповідно до ч. 1ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» (№ 2658-ІІІ) звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Враховуючи те, що ціна позову позивачами не вказана та в позовній заяві не зазначено вартість спірного майна, не зрозуміло з якої ціни виходити при сплаті судового збору за вимогу про поділ майна, що є у спільній сумісній власності шляхом визначення часток.

Суд зауважує, що до обставини щодо визначення ціни позову застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається. Визначена позивачем ціна позову має бути підтверджена належними доказами, зокрема, висновком спеціаліста, виходячи з яких можливо визначити дійсну вартість об`єкту спірного нерухомого майна та суму судового збору, отже позивачу необхідно надати до суду докази щодо вартості спірного майна, зокрема частки, на яку позивач просить визнати за нею право власності.

Разом з тим, ураховуючи майновий характер спірних правовідносин, зміст позовної заяви не містить визначення позивачами ціни позову, яка має бути визначена дійсною вартістю нерухомого майна станом на день звернення з даною позовною заявою до суду, а саме: дійсною вартістю спірного нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , що має бути підтверджено звітом про оцінку цього майна, - що є вимогою п. 2 ч. 3 ст. 175 та п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України.

Отже, на підтвердження дійсної вартості спірних об`єктів нерухомого майна позивачем до матеріалів позовної заяви повинні бути додані відповідні та належні підтверджуючі документи з визначеною вартістю спірного майна станом на час пред`явлення позову до суду, проте їх відсутність унеможливлює визначити дійсну ціну позову за позовними вимогами, та відповідно встановити, суму судового збору, який підлягає сплаті за пред`явлення до суду позову. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

За таких обставин позивача мають подати до суду документ, який свідчить про вартість спірного майна, вказати цю вартість як ціну позову і сплати судовий збір відповідно до вимог закону. В іншому випадку позивачі мають сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру згідно розміру ставок судового збору.

Таким чином, позивачі мають сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру.

Щодо вимог немайнового характеру.

Згідно розміру ставок судового збору підпункту 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на час подання позовної заяви - 1211,20 грн.

Оскільки позивачкою ОСОБА_2 сплачено судовий збір в розмірі 2422,40грн. як за дві позовні вимоги немайнового характеру, то вона має зазначити ціну позову та доплатити судовий збір за другу вимогу майнового характеру в сумі з урахуванням вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пп. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин підстави також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем та найголовніше - для визначення предмета доказування по даній справі.

Разом з тим, задля дотримання вимог п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивач має уточнити спосіб захисту порушеного права позивача в частині вимог про виділення сторонам часток квартири, оскільки обраний позивачем спосіб захисту шляхом визначення сторонам часток квартири (кімнат) та встановлення порядку користування місцями загального користування, як це зазначено у позовній заяві, тоді як позивач не посилається на правові підстави такого розподілу (виділу), з огляду на норми цивільного та/або житлового законодавства, так як порядок користування передбачає саме встановлення порядку користування безпосередньо ізольованими кімнатами, а не частками власності щодо нерухомого майна.

Слід також зауважити, що механізм правового застування положень цивільного законодавства щодо таких юридичний категорій як «поділ майна» та «виділ із мана» не є тотожними, адже виділ із майна у спільній власності відбувається завжди в натурі з трансформацією у приватну власність для власника частки, яка виділяється та з одночасним збереженням існуючої форми власності для часток інших співвласників у цьому майні. Винятком з цього правила є виділ у майні належного двом співвласниками, тоді фактично відбувається поділ в натурі. Водночас, поділ спільного майна залежно від самої форми власності на це майно передбачає його перетворення в нові об`єкти цивільного права та може бути здійснене як в ідеальних частках (визначення часток між усіма співвласниками у самому праві власності на майно при наявній спільній сумісній власності), так і в натурі (визначення реальних часток між усіма співвласниками у праві власності на майно при спільній частковій власності). Тобто, як поділ майна, так і виділ з майна слугує підставою для набуття за особою права власності на новий об`єкт цивільного права і така підстава є взаємовиключною.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Разом з цим,в порушення ч.ч.3, 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» матеріали позовної заяви містять лише одну квитанцію про сплату судового збору та від одного з позивачів.

Як убачається із документів, доданих до матеріалів позовної заяви, та ураховуючи предмет спору, що має майновий характер та немайновий характер, позивачами має бути сплачено судовий збір з урахуванням визначеної за цією ухвалою суду ціни позову згідно звіту про оцінку спірного нерухомого майна - у розмірі 1% від ціни позову (сукупної дійсної вартості нерухомого майна), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також за вимогу немайнового характеру щодо визначення порядку користування спільною власністю.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. З урахуванням вимог статті 11 ЦПК, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України «Про судовий збір», з власної ініціативи. Так як на стадії вирішення питання про відкриття провадження норма щодо покладення судових витрат на відповідача не застосовується, а відомостей про майновий стан позивач не надав, підстави для відстрочення сплати судового збору відсутні.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Також, зокрема, у п.п. 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» («STANKOVv. BULGARIA») від 12.07.2007 (заява №68490/01), вказано про те, що цілі, які переслідуються при стягненні судових витрат, зокрема судового збору слід вважати прийнятними враховуючи загалом питання відправлення правосуддя, зокрема, що стосується фінансування судової системи, крім цього, такі діють стримуючим фактором для легковажних претензій, однак такі не повинні бути надмірним тягарем, тобто значне фінансове навантаження може виступати як фактор, що обмежує доступ до правосуддя, право на суд.

Визначення позивачу розміру судового збору не буде перешкодою йому в доступі до правосуддя, оскільки останній в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

За таких обставин, суд вважає заяву такою, що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та пропонує позивачам:

- викласти зміст позовних вимог із зазначенням способу захисту прав позивачів, що відповідає вимогам закону, а саме: конкретизувати зміст позовних вимог з урахуванням висновків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, - у кількості для суду та відповідно до наявних учасників справи.;

-зазначити ціну позову щодо вимоги майнового характеру та сплатити судовий збір у відповідному розмірі за вимогу майнового характеру, мінімальний розмір якого становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що на дату подання позову складає 1211,20 грн.: кожним позивачем окремо.

- сплатити позивачем ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу немайнового характеру та надати до суду документ, що підтверджує сплату судового збору у визначеному судом розмірі.;

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.185, 260 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності та визначення порядку користування спільною власністю залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки заяви в строк, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення позивачу ухвали.

Роз`яснити позивачам, що у випадку не усунення зазначених вище недоліків заява вважатиметься не поданою та буде повернена.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя