Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-з/641/22/2024 Справа № 641/8399/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Курганникової О.А.

за участі секретаря судового засідання Ареп`євої О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача- ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача ОСОБА_4 адвоката Неонетти Анастасії Валеріївни про забезпечення позову по цивільінй справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення графіку спілкування.

встановив:

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Неонетта А.В. звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з заявою про забезпечення позову посилаючись на те, що в провадженні суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради , в якому позивач просить усунути йому перешкоди у спілкуванні із його донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити відповідний порядок його участі у спілкуванні та вихованні дитини.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що позивач- тривалий час не бачить доньку, судові процеси по даній категорії можуть тривати довгий час, а тому для того, щоб його виконання в майбутньому було реальним, необхідно та за доцільне вжити заходів щодо не втрати емоційного контакту доньки з її батьком, оскільки всі дії відповідачки на думку представника позивача свідчать про, те, що остання своїми діями намагається відгородити повністю від зустрічей батька з донькою, вважала, що емоційний контакт малолітньої дитини особисто з її батьком повинен переважати над бажанням відповідачки обмежити батька від зустрічей з донькою, тому просила вжити заходи забезпечення позову наступним шляхом, до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили, а саме:

-відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, шляхом надання зустрічей у суботу та неділю кожного тижня, з зобов`язанням матері дитини, ОСОБА_2 , передавати малолітню дочку її батьку за його місцем проживання з 10:00 години до 18:00 години до моменту набрання законної сили судового рішення по цивільній справі №641/8399/23 ;

-заборони відповідачці особисто або через третіх осіб перетинати державний кордон України з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення розгляду цивільної справи №641/8399/23.

Відповідно до вимог ч.1ст. 153 ЦПК України заява розглядається судом без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Відповідно до ч.4 ст. 153 ЦПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Представник позивача у судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні проти забезпечення позову заперечували посилаючись на його необґрунтованість.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та додані до неї докази, дійшов до наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Згідно вимог ч.ч 1,2 ст.149ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 4Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р.№ 9 визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Згідно ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів заяви, предметом позову ОСОБА_4 є усунення йому перешкоди у спілкуванні із його донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення відповідного порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини. У заяві про забезпечення позову представник позивача адвокат Неонетта А.В. прохає надати ОСОБА_4 зустрічі у суботу та неділю кожного тижня, зобов`язати мати дитини, ОСОБА_2 , передати малолітню доньку ОСОБА_4 за його місцем проживання з 10:00 години до 18:00 години до моменту набрання законної сили судового рішення по цивільній справі.

Заявлені заходи забезпечення позову є тотожними із заявленими позовними вимогами, так як зобов`язавши мати дитини, ОСОБА_2 , передати малолітню доньку позивачу за його місцем проживання, а також встановлення відповідного порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини , суд фактично вирішить спір по суті.

Щодо заборони відповідачці особисто або через третіх осіб перетинати державний кордон України з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони виїзду ОСОБА_2 за межі України разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову, посилається на те, що мати має намір викрасти від нього спільну дитину. Вивезення дитини за кордон зробить неможливим виконання судового рішення у справі за його позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд вбачає, що заборона виїзду за межі України матері разом з дитиною є одночасним обмеженням як матері так і самої дитини.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Суд приходить до висновку, що обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, заява про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.149-152,260 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 адвоката Неонетти Анастасії Валеріївни про забезпечення позову по цивільінй справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення графіку спілкування відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя -О. А. Курганникова