Провадження № 2/537/218/2024
Справа № 537/4728/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.02.2024 року Крюківський районний суд міста Кременчука в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі судового засідання Савічевій М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, згідно якого просить суд ухвали рішення, яким: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь завдану матеріальну шкоду, а саме різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Opel Zafira Tourer», державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 258 583 грн. 68 коп.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь судові витрати у розмірі 15 000 грн. на правничу допомогу та 3 659 грн. 45 коп. судового збору.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.12.2022 року о 10 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним належним йому автомобілем AUDI A3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись у світлу пору доби, по автодорозі «М04» «Знам`янка Луганськ - Ізварине» на території Кропивницького району Кіровоградської області, з боку м. Знам`янка в напрямку м. Олександрія, на відстані 3114,5 метрів до м. Знам`янка Кіровоградської області, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.36) Правил дорожнього руху України, проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок руху керованого транспортного засобу, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, маючи намір на виконання обгону, не переконався у відсутності транспортного засобу на смузі зустрічного руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1 та 14.2 в) ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення із зустрічним автомобілем OPEL ZAFIRA TOURER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .
У результаті даної ДТП автомобіль OPEL ZAFIRA TOURER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , отримав значних механічних пошкоджень, також отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості малолітній ОСОБА_4 .
Позивач вказує, що матеріальних збитків, яких вона зазнала у зв?язку з пошкодженням свого автомобіля, а саме витрати, які необхідно позивачу здійснити для повного відновлення порушеного права (реальні збитки), з урахуванням здійсненого страхового відшкодування складають 258 583 грн. 68 коп., які зобов`язана сплатити потерпілому особа, що застрахувала свою відповідальність, в даному випадку ОСОБА_2 .
З урахуванням сукупності всіх зазначених фактів, характеру правопорушення, а саме грубого порушення Правил дорожного руху з боку водія ОСОБА_2 , глибини фізичних та душевних страждань позивача, що виразилось у значному пошкодженні належного позивачу майна, позбавленні можливості на тривалий час реалізовувати свої потреби, без належного автомобіля OPEL ZAFIRA TOURER, не можливості його використання за призначенням, що викликало стан пригнічення, які у сукупності завдали моральної шкоди позивачу, завдано значних душевних переживань та страждань, тобто моральна шкода. Враховуючи ступінь вини відповідача, характер вчиненого діяння та заподіяння шкоди у вигляді пошкодження майна, позивач вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп. За викладених обставин позивач ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду з даним позовом.
29.11.2023 року ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
05.02.2024 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП закрито та призначено для розгляду справи по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Майоров С.В. у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не надав суду пояснень про причини неявки, відзив на позов не надав.
Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального Кодексу України.
Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що 30.12.2022 року близько 10.30 год. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем Аudi A3, державний номерний знак НОМЕР_4 , який належить йому на праві приватної власності, рухаючись в світлу пору доби на відстані 3114,5 метрів до міста Знам`янка Кіровоградської області по автомобільній дорозі М 04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварене» на території Кропивницького району Кіровоградської області, з боку міста Знам`янка в напрямку міста Олександрія в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б) Правил дорожнього руху, проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, щоб постійно контролювати напрямок руху керованого ним транспортного засобу, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем.
Так, ОСОБА_2 , рухаючись по вищевказаній ділянці на вказаному автомобілі, маючи намір на виконання маневру обгону невстановленого транспортного засобу, який рухався попереду в попутному напрямку, не переконалася у відсутності транспортного засобу на смузі зустрічного руху, чим грубо порушив вимоги п.п.10.1 та 14.2 (в) ПДР України, змінив напрямок руху керованого транспортного засобу та виїхав на смугу зустрічного руху. У цей час у зустрічному напрямку, зі сторони міста Олександрія у напрямку міста Знам`янка Кіровоградської області, у межах своєї смуги, рухався автомобіль Оpel Zafira Tourer, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , якому була створена аварійна ситуація і як наслідок, відбулось зіткнення транспортних засобів.
На момент ДТП, цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу Аudi A3, державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_2 була зареєстрована у ПАТ НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.06.2022 року № АТ 2714636, що вбачається з відповідей ПАТ НАСК «Оранта» на адвокатські запити представника позивача від 19.07.2023 року № 09-02-17/5300 та від 01.08.2023 року № 009-02-17/5662.
28.02.2023 року між ПАТ НАСК «Оранта» та позивачем ОСОБА_1 було підписано узгодження суми відшкодування за страховим випадком за договором ОСЦПВВНТЗ, відповідно до змісту якого узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 116 000, 00 грн.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною третьої статті 988 Цивільного кодексу України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, становить 258 583 грн. 68 коп. (374 583 грн. 68 коп. (розмір матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля (позивачу) внаслідок ДТП) 116000 грн. (страхове відшкодування).
Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт виникнення ДТП через порушення Правил дорожнього руху України відповідачем ОСОБА_2 , сума страхового відшкодування не здатна задовольнити ремонт транспортного засобу позивача, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача ОСОБА_1 , які полягають у відшкодуванні різниці між матеріальною шкодою завданої власнику автомобіля та страховому відшкодуванню, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. 00 коп., суд приходить до наступних висновків.
З приписів статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» визначено що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини 3 статті 12, та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України .
Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначила, що моральна шкода, яка завдана їй, полягає у фізичних та душевних страждань, що виразилось у значному пошкодженні належного позивачу майна, позбавленні можливості на тривалий час реалізовувати свої потреби без належного автомобіля, не можливості його використання за призначенням, що викликало стан пригнічення, які у сукупності завдали моральної шкоди.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання їй моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок пошкодження майна.
Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу підтверджується матеріалами справи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню, а саме стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.
Щодо розподілу судових витрат, суд установив наступне.
Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;? 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт перший частина друга статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час? (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Майоров С.В. на підтвердження надання професійної правничої допомоги надав: договір № 55 про надання правової допомоги від 12.07.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Майоровим С.В.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 55 від 06.10.2023 року на суму 15 000 грн.; акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 06.10.2023 року.
Зі змісту частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого ?2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд приходить до висновку про доведеність виконаних адвокатом обсягу робіт, пов`язаних з наданням правничої допомоги позивачу, а також відсутність з боку відповідача заперечень щодо визначеного позивачем розміру правничої допомоги, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з отримання правничої допомоги у заявленому розмірі, тобто 15 000 грн.
У відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судового збору у розмірі 3 659 грн. 45 коп.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) завдану матеріальну шкоду у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу Opel Zafira Tourer, державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 258 583 (двісті п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні 68 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 3 659 (три тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 45 копійок.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Суддя Д.О. Зоріна
Повний текст заочного рішення суду буде складено 11 березня 2024 року.