Номер провадження 2/225/11/2024
Єдиний унікальний номер судової справи 225/1032/23
Дзержинський міський суд Донецької області
======================================================================
РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2024 року Дзержинський міський суд Донецької області

у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участі секретаря Панасенко Г.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (надалі Позивач) є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Підприємство засноване на спільній власності територіальних громад і знаходиться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації.

Управління підприємством на період дії Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» здійснює облдержадміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація. До складу підприємства входить 16 теплопостачальних відокремлених підрозділів. Відокремлений підрозділ «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомунерго» «Торецьктепломережа» є структурним підрозділом позивача, основною діяльністю якого є виробництво теплової енергії та надання її споживачам (фізичним та юридичним особам) у тому числі і відповідачам.

Здійснюючи свою діяльність, позивач протягом тривалого часу в опалювальний період надавав ОСОБА_1 і ОСОБА_2 теплову енергію у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підприємстві позивача на ім`я відповідального наймача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх обов`язків щодо своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у відповідачів перед позивачем утворилася заборгованість на загальну суму 38419,31 грн., яка включає в себе:

- заборгованість за теплову енергію за період 01.11.2018 до 31.03.2023 у сумі 36189,19 грн.;

- 3% річних за період з 01.01.2021 по 23.02.2022 374,01 грн. ;

- інфляційні втрати за період з 01.01.2021 по 23.02.2022 1381,09 грн.

- заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.10.2020 до 01.03.2023 у сумі 475,02 грн.

На підставі викладеного, представник позивача просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку утворену заборгованість, а також понесені ним витрати по сплаті судового збору у сумі 2684 грн, витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі на суму 80,00 грн., а також 35,00 грн., пов`язані з отриманням Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, від представника відповідачів надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти позову заперечує.

26.08.2023 відповідачем ОСОБА_1 надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому вона посилається на те, що станом на 01.08.2023 року згідно відомостей які містяться на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 23.08.2019 № 1746 ОБЛАСНОМУ КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» () видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії у межах місць провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії відповідно до додатка. Згідно додатку: Когенераційна установка ДвГ1А-500-1 на базі генератора СГС 800М(F)-10H1 УХЛ4, котельня АДРЕСА_2 потужність 0,430.

Ліцензії щодо транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії на сайті Ліцензіата відсутні, позивачем не додані, що в свою чергу взагалі ставить під сумнів законність здійснення позивачем господарської діяльності.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 вважає за потрібне встановити факт практичної, фізичної наявності у позивача можливості здійснювати постачання теплової енергії до приладу комерційного обліку встановленого за адресою АДРЕСА_3 , зокрема наявність на балансі ОКП «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО», теплогенеруючого обладнання, комунікаційних мереж між теплогенеруючим обладнанням та будинком АДРЕСА_3 , комунікаційної мережі між приладом комерційного обліку та приладами опалення у квартирі АДРЕСА_4 у зазначеному будинку.

Згідно інформації на сайті Позивача 04.10.2021р. ОКП «ДТКЕ» опублікувало на своєму офіційному веб-сайті www.kpdtke.com.ua (в розділі «Публічні договори») текст публічного договору приєднання і на послугу з постачання теплової енергії, і на послугу з постачання гарячої води. В цьому ж розділі ОКП «ДТКЕ» розмістило інформацію про вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку; розмір тарифу, розмір плати за абонентське обслуговування, заяву-приєднання, тощо.

Таким чином у період з 01.05.2019 року по 04.10.2021 року (опалювальний сезон 2019-2020) будь -які договірні відносини між позивачем та відповідачами були відсутні.

Також не погоджується із розрахунком позивача, вважає його не вірним, оскільки не був застосований тариф за послугу централізованого опалення з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії.

Крім того у розрахунку заборгованості та виписці по особовому рахунку фігурують ніби то періодичні оплати за послуги, втім за відсутності надання виписки по банківському рахунку щодо находження таких коштів на рахунок позивача, данні про такі оплати не повинні бути взяті до уваги, оскільки позивач має можливість фізично коригувати зазначені документи.

Крім того зазначає, що періоди нарахування плати за теплопостачання перебувають поза межами строку позовної давності. Право позивача на звернення до суду з відповідним позовом є можливим виключно в зазначених строках , а саме у період часу з 30.05.2020 року до 30.05.2023 (дата звернення Позивачем до суду з позовом).

Представником позивача надана відповідь на відзив, в якому зазначено, що до запровадження Закону №2189, відносини між виконавцем комунальної послуги та споживачем на той час послуги централізованого опалення регулювались Законом України від 24.06.2004р. №1875 «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №1875) та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. за №630 (далі - Постанова №630). Так, як вже було зазначено у позовній заяві, у опалювальні періоди 2018/2019р.р. та 20192020р.р. Позивач надавав Відповідачу послугу централізованого опалення (відповідно до Закону №1875 та Постанови №630). Ч.7 ст.26 Закону №1875 передбачала, що договір на надання послуг з централізованого опалення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. В свою чергу ст.ст. 19, 20 Закону №1875, на які посилається Відповідач, відповідно до яких, начебто має укладатись саме письмовий договір, - насправді взагалі не містять таких положень. Він передбачає обов`язок споживача «укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору». Крім того, ч.1 ст.9 Закону №2189 дуже зрозуміло визначає, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, як і відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідач намагається довести суду, що вона взагалі не є споживачем послуги. Разом з тим, ч. 1 ст.1 Закону №2189 чітко визначає, що індивідуальний споживач комунальної послуги це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідачі є власниками вказаної житлової квартири, а тому є споживачами послуги.

Щодо розрахунку заборгованості представник позивача зазначає, що у позовній заяві позивач допустився описки, та помилково зазначив, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_3 оснащений вузлом комерційного обліку теплової енергії. Вірним просимо вважати інформацію про відсутність вузла обліку теплової енергії на зазначеному будинку. Підтвердженням того, що це описка у позовній заяві, яка жодним чином не призвела до невірного розрахунку позовних вимог є те, що у доданій до позовної заяви Виписці з особового рахунку відображена коректна інформація про відсутність лічильника, як на будинок, так і на приміщення Відповідача. Крім того, наданий до позовної заяви детальний розрахунок заборгованості зроблено відповідно до фактичних даних, а саме, з урахуванням відсутності приладу обліку теплової енергії.

Щодо питання ліцензування видів господарської діяльності зазначає, що відповідно до частини шостої статті 21 Закону «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначені у статті 7 цього Закону, зокрема, у сфері теплопостачання, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянув позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідачі є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Доказами надання послуг з теплопостачання до квартири відповідачів є акти включення та відключення опалення в будинку АДРЕСА_3 за опалювальний період 2018 - 2022.

Тобто, між сторонами фактично уклались договірні відносини з надання послуг для якого законом не встановлено обов`язкову письмову форму, оскільки відповідачі користуються житлово-комунальними послугами та від їх отримання не відмовлялися.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачів перед позивачем за період з листопада 2018 року по березень 2023 року складає 36189,19 грн. Окрім того, позивач просив стягнути інфляційні збитки в сумі 1381,09 грн, 3% річних в сумі 374,01 грн, абонентська плата 475,02 грн.

За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно п. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст.68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

На підставі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надав послуги з постачання теплової енергії, а відповідачі ними користувалися.

Суд відхиляє доводи позивача щодо неправильності розрахунку основного боргу за послуги з теплопостачання, оскільки позивач допустив помилку у позові щодо наявності на будинку приладу обліку, розрахунок проведений з урахуванням відсутності приладу обліку теплової енергії та відповідно з положеннями законодавства. Протягом опалювальних періодів 2018/2019р.р.р та 2019/2020р.р. нарахування Відповідачу здійснювались відповідно до Закону №1875 та Постанови №630, п.21 якої передбачав, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії плата за надану послугу з централізованого опалення справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання - з розрахунку за 1 м2 опалюваної площі квартири та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Протягом опалювального періоду 2020/2021р.р. та 2021/2022р.р. нарахування Відповідачу здійснювалось вже відповідно до Закону №2189 та Постанови №830. При цьому, згідно із цими нормативно-правовими актами, а також з урахуванням Закону України від 22.06.2017р. №2119 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» розподіл обсягів спожитої у будинку комунальної послуги здійснюється на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 року № 315 (далі Методика №315). До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг споживання теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування. Норма споживання підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря. Для здійснення такого коригування визначається фактична розрахункова кількість теплової енергії на опалення 1м2 опалюваної площі приміщень, приведеної до фактичної температури зовнішнього повітря та тривалості опалювального періоду в і-му місяці.

Згідно наданої роздруківки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , окрім послуг з постачання теплової енергії, нараховано плату за абонентське обслуговування у розмірі 475,02 грн.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог Постанови кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії, що надаються позивачем споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами. Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі.

Згідно калькуляції плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента та розрахунку заборгованості плати за абонентське обслуговування за період листопад 2020 березень 2023 (включно) по особовому рахунку № НОМЕР_1 складає 475,02 грн.

Таким чином, суд вважає, що в судовому засідання знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачами зобов`язань по оплаті за послуги теплопостачання та оплаті за абонентське обслуговування, що надавалися позивачем.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи, що відповідачами прострочене виконання грошового зобов`язання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідачів на користь позивача слід стягнути заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 36189,19 грн за період з 01.11.2018 до 31.03.2023 у сумі 36189,19, інфляційні збитки в сумі 1381,09 грн, 3% річних в сумі 374,01 грн, заборгованість за абонентським обслуговуванням - 475,02 грн.

У ст.541 ЦК України визначено поняття солідарного зобов`язання. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до вимог ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь кого з них окремо.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов потрібно задовольнити шляхом солідарного стягнення з відповідачів заборгованості.

Посилання відповідачів на подання позовної заяви з порушенням строків позовної давності, суд відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До зазначених у ч. 1 ст. 264 ЦК України дій можуть належати не лише дії формального характеру, а й будь-які фактичні дії, що свідчать про визнання зобов`язаною особою боргу (часткове погашення боргу, повне або часткове визнання претензії, прохання про відстрочку виконання, сплата процентів за основним боргом).

Судом установлено, що платежі за житлово-комунальні послуги здійснювалися відповідачами в березні, травні 2019, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2020, в березні 2021, що стверджується випискою з особового рахунку, тому строк позовної давності переривається внесенням платежів.

Останній платіж, який переривав строк позовної давності, було здійснено відповідачами у березні 2021 року, а з позовом до суду позивач звернувся в травні 2023 року, тобто з дотриманням встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Не знайшли свого підтвердження в суді доводи відповідача про провадження позивачем господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, оскільки відповідно до частини шостої статті 21 Закону «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначені у статті 7 цього Закону, зокрема, у сфері теплопостачання, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими. Отже, ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, видані ОКП «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» є чинними та безстроковими, що саме і підтверджено листом НКРЕКП від 20.09.2017 за вих. №10115/21.3/7-17.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в сумі 2684 грн в рівних частинах з кожного, тобто по 1342 грн.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі на суму 80,00 грн та на отримання Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на суму 35,00 грн, тому ці витрати слід стягнути з відповідачів на його користь.

Керуючись ст. 12,13,81,89, 263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (юридична адреса: Донецька обл., місто Краматорськ, провулок Земляний, будинок 2, ) до ОСОБА_1 (остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість в сумі 38419,31 грн, у тому числі: 36189 (тридцять шість тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн 19 коп - заборгованість за теплову енергію, 374 (триста сімдесят чотири) грн 01 коп - 3% річних, 1381 (одна тисяча триста вісімдесят одна) грн 09 коп. - інфляційні втрати, 475 (чотириста сімдесят п`ять) грн 02 коп. - заборгованість за абонентське обслуговування.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» понесені витрати на оплату судового збору з кожного по 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні 00 коп., поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням кореспонденції з кожного по 40 (сорок) грн 00 коп, а також з кожного по 17 (сімнадцять) грн 50 коп - витрати, пов`язані з отриманням Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя Є.В. Челюбєєв