Справа № 189/1200/20
РІШЕННЯ

іменем України

04.03.2024 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підставі Угоди про надання правової допомоги від 01.12.2020 року,

представника відповідача Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - Салюк М.І. на підставі довіреності №219 від 22.12.2021 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покровське в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживача шляхом застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення безпідставно сплачених коштів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживача шляхом застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення безпідставно сплачених коштів, який в процесі розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що 29.11.2019 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір за №5931 з Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро". Предметом зазначеного договору є надання грошових коштів (кредиту) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, з зобов`язанням повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором. Відповідно до п. 1.2. укладеного кредитного договору, відповідач надає позивачу грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 74400,00 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 29 листопада 2024 року. Цільове призначення: на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 29.11.2019 по 28.03.2021 5% від суми кредиту, з 29.03.2021 по 28.06.2022 4% від суми кредиту, з 29.06.2022 по 28.09.2023 3% від суми кредиту, з 29.09.2023 по 29.11.2024 1,95% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за Кредитом: 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Відповідно до п.1.3. укладеного договору Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів, за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та інше. Відповідно до Розділу 4 укладеного договору позивач повинен сплатити відповідачу комісію за обслуговування кредиту за період з 29.12.2019 року по 29.11.2024 року на загальну суму 155682.00 грн. Однак, позивач вважає дані умови договору нікчемними, оскільки комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до чч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Станом на 01.05.2023 року на виконання нікчемних умов, передбачених вищезазначеним кредитним договором, позивач сплатив передбачені кредитним договором платежі на загальну суму 100413,16 грн., з яких: 88670,60 грн. - погашення комісії за обслуговування кредиту, 11741,03 грн. - погашення суми (тіла) кредиту та 1,53 грн. - погашення процентів за користування кредитом. Тобто позивачем безпідставно було сплачено на користь відповідача кошти в сумі 91512,00 грн.

В зв`язку з вищевикладеним, просить: 1. Зобов`язати Акціонерне Товариство «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №5931 від 29 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Банк Кредит Дніпро», шляхом виключення в Розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором» п. 4 та п. 8 визначеної даним графіком сплати щомісячної комісії за період з 29.12.2019 року по 29.11.2024 рік на загальну суму 155682,00 грн. та зарахувати фактично сплачені кошти в сумі 100413,16 грн. на погашення заборгованості по тілу кредиту в сумі 74400,00 грн. відповідно до п. 5 Розділу 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором» та заборгованості по сплаті процентів в сумі 2,57 грн. відповідно до п. 6 Розділу 4 «Графік платежів/ розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором». 2. Стягнути з Акціонерного Товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 безпідставно сплачені кошти на погашення щомісячної комісії в сумі 26010,59 грн.

Представник відповідача Акціонерного Товариства «Банк Кредит Дніпро» адвокат Ковриженко С.О. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в уточненій позовній заяві позивач заявляє, що станом на 01.05.2023 року на виконання нікчемних умов за кредитним договором позивач сплатив платежі на загальну суму 100413,16 грн. з яких 88 670,60 грн. погашення комісії за обслуговування кредиту 11741,03 грн. погашення суми (тіла) кредиту та 1.53 грн. погашення процентів за користування кредитом. Також, позивач зазначає, що він безпідставно сплатив кошти на загальну суму 91512,00 грн., однак не зрозуміло, чому саме ця сума є безпідставною та звідки вона береться позивач не зазначає. Оскільки розрахунки в позовній заяві позивачем не наведено, Банк може тільки припустити, що позивач обраховує заборгованість для стягнення з Банку в розмірі 26 010.59 грн. за наступною формулою: з 100413,16 грн. (загально сплаченої суми за словами Позивача) віднімає суму 74,400,00 грн., яку позивач має сплатити на погашення кредитної заборгованості та 2,57 грн. відсотків за весь період користування кредитом, то вийде 26 010.59 грн. Однак, наведені суми не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються розрахунком заборгованості та роздруківками виписок з рахунків, на яких обліковуються відповідні операції за кредитом. В дійсності позивачем станом на 01.05.2023 року здійснено оплати на погашення кредиту в сумі: 100413,16 грн. з яких: 11935.81 грн. погашення кредиту; 1.60 грн. погашення відсотків; 88536.00 грн. погашення комісії за розрахунково-касове обслуговування. Слід звернути увагу, що станом на 01.05.2023 року позивач має заборгованість перед Банком за неналежне виконання умов Договору в загальному розмірі 98920,87 грн., з яких: залишок строкового кредиту - 51163.51 грн.; залишок простроченого кредиту - 11300,68 грн.; залишок прострочених відсотків - 0.68 грн.; залишок прострочених комісій - 36456,00 грн. Таким чином, якщо виходити з підстав та предмету позову, формула для обрахунку стягнення коштів з Банку у разі задоволення позову повинна виглядати так, з 100413,16 грн. (загальна сума коштів сплачена позивачем за обліком Банку) віднімається сума комісії в розмірі 88536.00 грн. (сплачена позивачем за обліком Банку) і вийде 11937.41 грн., цей залишок має бути спрямований на погашення простроченого кредиту, який станом на 01.05.2023 року становить 11300, 68 грн., а залишок в розмірі 636.73 грн., може бути присуджений до стягнення з Банку, у разі задоволення позову, але аж ніяк не 26010.59 грн. Крім того, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Правила про споживчій кредит №49 від 08.06.2017 року розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Умови договору про встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування повністю відповідають вимогам законодавства, та не можуть бути підставою для задоволення вимог позивача про зобов`язання Банку здійснити перерахунок заборгованості, як наслідок стягнення безпідставно сплачених коштів. Твердження позивача, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, є припущенням самого позивача, не підтверджена жодним доказом, не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема Постановою № 49, Законом України «Про споживче кредитування», інструкцією НБУ № 22 та 103, які діяли на час спірних правовідносин. Оскільки кредитним договором передбачено комісію не за надання інформації, як помилково зазначає позивач, а за розрахунково-касове обслуговування, яке прямо передбачено вимогами законодавства, то умови такого договору є дійсними. Крім того, в позовній заяві позивач не зазначає, в чому саме полягає умисел Банку та факт його обману, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. В самому кредитному договорі чітко зазначена плата за розрахунково-касове обслуговування, вказано її розмір та визначено суми всіх платежів. У позовній заяві позивач вказує, що встановлена у Кредитному договорі комісія є незаконною в силу відсутності конкретизацій, за які саме послуги вона встановлюється. Однак, Правила про споживчий кредит не зобов`язують банки детально розписувати, за вчинення яких таких дій вони беруть ту чи іншу комісію. Банки самостійно визначають розмір комісії, що в подальшому впливає на розмір реальної річної процентної ставки, як повної плати за кредит, на розмір якої і мав орієнтуватися позичальник при укладенні Кредитного договору. Розмір реальної річної ставки 106,44%, що встановлена в Кредитному договорі позивача, є адекватною тій ситуації, яка складається на грошово-кредитному ринку нашої держави, відповідає лімітам НБУ та є конкурентною галузевою ціною у споживчому кредитуванні. Таким чином, реальна відсоткова ставка Банку, як і загальна вартість Кредиту по спірному Кредитному договору, відповідає економічно-виваженій методиці ціноутворення в Банку з під системним нормативним, інформаційним, технологічним, технічним та кадровим забезпеченням та обґрунтуванням. Позивач при укладенні Кредитного договору ознайомився з реальною річною ставкою, на формування розміру якої вплинули як проценти, так і комісії, і у нього не було жодних заперечень щодо такого розміру. В зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав обставини, викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити в повному обсязі. Крім того, представник позивача зазначив, що фактично ОСОБА_1 сплатив на користь Акціонерного Товариства «Банк Кредит Дніпро» 100473,41 грн., в зв`язку з чим, безпідставно сплачені кошти на погашення щомісячної комісії складають 26470,59 грн.

Представник відповідача Акціонерного Товариства «Банк Кредит Дніпро» - Салюк М.І. позов не визнала в повному обсязі посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом достовірно встановлено, що 29.11.2019 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" було укладено кредитний договір №5931. Предметом зазначеного договору є надання грошових коштів (кредиту) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, з зобов`язанням повернення наданого кредиту, сплати процентів за користуванням кредитом та комісії, що передбачені цим договором (т.1 а.с.4).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2019 року ОСОБА_1 отримав кредит готівкою в сумі 60000,00 грн. (т.1 а.с.5).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №5931 від 29.11.2019 року станом на 01.05.2023 року всього погашено кредиту: 11935,81 грн., погашено відсотків: 1,60 грн., погашено комісій: 88536,00 грн. Залишок строкового кредиту складає 51163,51 грн., залишок простроченого кредиту - 11300,68 грн., залишок прострочених відсотків - 0,68 грн., залишок прострочених комісій - 36456,00 грн. (т.2 а.с.72-73).

Відповідно до п. 1.2. укладеного кредитного договору, Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 74400,00 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 29 листопада 2024 року. Цільове призначення: на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 29.11.2019 по 28.03.2021 5% від суми кредиту, з 29.03.2021 по 28.06.2022 4% від суми кредиту, з 29.06.2022 по 28.09.2023 3% від суми кредиту, з 29.09.2023 по 29.11.2024 1,95% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за Кредитом: 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних.

Відповідно до п.1.3. укладеного договору Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та інше.

Відповідно до розділу 4 договору сторони погодили графік платежів, щомісячно по 3846,48 грн., сума за останній місяць 3142,25 грн., з якої в період з 29.12.2019 року по 28.02.2021 року - сума на погашення кредиту 126,42 грн., сума за розрахунково-касове обслуговування 3720,00 грн.; за період з 29.03.2021 року по 29.05.2022 року - сума на погашення кредиту 870,43 грн., розрахунково-касове обслуговування 2976,00 грн.; за період з 29.06.2022 року по 29.08.2023 року - сума на погашення кредиту 1614,45 грн., розрахунково-касове обслуговування 2232,00 грн.; за період з 29.09.2023 року по 29.10.2024 року - сума на погашення кредиту 2395,65 грн., розрахунково-касове обслуговування 1450,80 грн., платіж 29.11.2024 року - сума на погашення кредиту 1691,45 грн., розрахунково-касове обслуговування 1450,80 грн.

Таким чином, Розділом 4 вказаного кредитного договору, у графіку платежів за додаткові та супутні послуги, з-поміж іншого, передбачено комісію за розрахунково-касове обслуговування із 29.11.2019 року по 29.11.2024 року у загальному розмірі 155682,00 грн.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст.11 , ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України).

За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України №1734-VIII «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону №1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом №1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18). Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування, підстав для відступу від цього висновку колегією суддів Касаційного цивільного суду не наведено.

З огляду на вищезгадані положення законодавства України Верховний Суд не заперечує право банку встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування.

Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В пункті 1.2 кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) визначена в розмірі: з 29.11.2019 по 28.03.2021 - 5% від суми кредиту, з 29.03.2021 по 28.06.2022 - 4% від суми кредиту, з 29.06.2022 по 28.09.2023 - 3% від суми кредиту, з 29.09.2023 по 29.11.2024 - 1,95% від суми кредиту.

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіку). Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування за весь період користування кредитом складає 155682,00 грн.

Однак, розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими.

АТ «Банк Кредит Дніпро» не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим, наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Окрім того, згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є умови договору про споживчий кредит, в тому числі щодо встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких умов кредитного договору недійсними. Тому визначена банком у кредитному договорі сплата позичальником комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21).

Тому безпідставними є доводи представника відповідача про те, що вимоги по сплаті щомісячної комісії за обслуговування кредиту не суперечили вимогам закону.

Наведене дає підстави для висновку, що оспорювані позивачем положення кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані в даному рішенні висновки щодо нікчемності договору в частині нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №5931 від 29 листопада 2019 року, шляхом виключення в Розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором» п. 4 та п. 8 визначеної даним графіком сплати щомісячної комісії за період з 29.12.2019 року по 29.11.2024 року на загальну суму 155682,00 грн. та зарахувати фактично сплачені кошти в сумі 100473,41 грн. на погашення заборгованості по тілу кредиту в сумі 74400,00 грн. відповідно до п. 5 Розділу 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором» та заборгованості по сплаті процентів в сумі 2,57 грн. відповідно до п. 6 Розділу 4 «Графік платежів/ розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором».

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь безпідставно сплачених коштів на погашення щомісячної комісії в сумі 26010,59 грн., суд вважає такою, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у своїй постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18.

Разом з цим, враховуючи, що даним рішенням було встановлено нікчемність в силу закону пункту договору щодо встановлення сплати позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредиту, за яким із позичальника були стягнуті гроші, такі підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала. Однак, для цього необхідно заявляти окремий позов, вже після здійснення АТ «Банк Кредит Дніпро» перерахунку заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення безпідставно сплачених коштів на погашення щомісячної комісії є передчасно заявленою.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 840,80 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.4,11,12, 51,76,81,133,137,141,263,264,265-269 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживача шляхом застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення безпідставно сплачених коштів - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне Товариство «Банк Кредит Дніпро», , здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №5931 від 29 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро», , шляхом виключення в Розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором» п. 4 та п. 8 визначеної даним графіком сплати щомісячної комісії за період з 29.12.2019 року по 29.11.2024 року на загальну суму 155682,00 грн. та зарахувати фактично сплачені кошти в сумі 100473,41 грн. на погашення заборгованості по тілу кредиту в сумі 74400,00 грн. відповідно до п. 5 Розділу 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором» та заборгованості по сплаті процентів в сумі 2,57 грн. відповідно до п. 6 Розділу 4 «Графік платежів/ розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Банк Кредит Дніпро», , на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.03.2024 року.

Суддя: О.С. Степанова

04.03.2024