Справа № 541/1026/23
Номер провадження 2/541/34/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 березня 2024 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.

представника позивача Давиденко К.Ю.

відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача - адвоката Ковердяєвої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Комунального підприємства „Тепловодсервіс до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води,

В С Т А Н О В И В:

29.03.2023 представник позивача Комунального підприємства "Миргородтеплоенерго" Миргородської міської ради (правонаступником якого являється КП Тепловодсервіс) звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. . В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідач являється фактичним споживачем послуг за адресою АДРЕСА_1 з особовим рахунком № НОМЕР_1 . Станом на 01.02.2023, внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань, відповідач заборгував перед КП Миргородтеплоенерго (правонаступником якого являється КП Тепловодсервіс) за отримані в період з 01.10.2020 року по 31.01.2023 року комунальні послуги в розмірі 17512,09 грн., в зв`язку з чим представник КП "Миргородтеплоенерго" (правонаступником якого являється КП Тепловодсервіс) просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.04.2023 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У встановлений судом строк, відповідачем було подано відзив, у якому він позовні вимоги заперечив. Повідомив суду, що послуги з постачання теплової енергії до його житла в період з жовтня 2020 року по січень 2023 року у сумі 31069,27 грн ним сплачені у повному обсязі, при цьому надавши суду відповідні квитанції. З приводу заборгованості за послугу постачання гарячої води, зазначив, що з червня 2020 року по теперішній час він та його сім`я не використовує відповідну послугу. Відсутність споживання гарячої води підтверджується показниками лічильників, які з 2020 року є незмінними. Жодних договірних відносин із позивачем з приводу надання йому відповідної послуги він не має. Вважає, що він не являється споживачем в розумінні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», адже не має договору про надання послуги та не отримує житлово-комунальну послугу. Зауважив, що позивач вводить суд в оману з приводу фактичних даних щодо відсутності договірних правовідносин між сторонами. 19.06.2015 року був укладений Договір №5/189/71/0 між ОСОБА_1 та ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» (правонаступником якого являється КП "Миргородтеплоенерго") про надання послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Згідно п. 34 договору він укладений на 5 років та є щороку продовженим, якщо жодною із сторін за місяць до його закінчення не буде повідомлено про необхідність його розірвання чи перегляду. Оскільки позивач не звертався до нього з вимогами про розірвання договору, то вважає, шо договір був продовжений у 2020-2021 роках. Вказує, що він відмовився від приєднання до умов Типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання гарячої води, опублікований на сайті КП «Миргородтеплоенерго» в жовтні 2021 року, шляхом подання позивачу своєї заяви від 18.10.2021 року. Зазначає, що заява від 18.10.2021 року була подана у відповідності до п. 35 Договору №5/189/71/0, який на його думку, був чинним. Вважає, що позивач неправомірно нарахував заборгованість виходячи за нормами споживання, при цьому не враховуючи показання лічильників. Враховуючи вищенаведене, прохав у задоволенні позову відмовити.

У встановлений судом строк представник позивача подав відповідь на відзив у якому зауважив, що лічильники в помешканні відповідача були встановленні у 2013 році з міжповірочним інтервалом у 4 роки. Разом з тим, відповідач жодного разу так і не провів повірку лічильників, а тому нарахування проводилися по нормі споживання. Вважає, що з моменту встановлення загальнобудинкового вузла комерційного обліку у позивача виникло право здійснювати розподіл різниці між показниками комерційного обліку та вузлами розподільного обліку гарячої води. Заперечення відповідача з приводу укладення договірних відносин щодо надання послуг з постачання гарячої води вважає такими, що не грунтуються на законі. З 1 травня 2019 року набрала чинності оновлена редакція Закону України від 09.11.2017 року «Про житлово-комунальні послуги». Попередня редакція втратила чинність. Закон України Про житлово-комунальні послуги» у оновленій редакції запроваджено нову класифікацію житлово-комунальних послуг та систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання цих послуг, а також передбачено різні моделі договірних відносин. Прикінцевими та перехідними положеннями передбачено, що індивідуальні договори укладені з споживачами втрачають свою дію з моменту набрання чинності договорами про надання відповідних послуг, укладеними за правилами оновленої редакції закону. Тому вважає, що договір № 5/189/71/0 від 19.06.2015 року між ОКВПТГ «МИРГОРОДТЕПЛОЕНЕРГО» та ОСОБА_1 втратив свою чинність. Між сторонами продовжує діяти Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання гарячої води на 2021 рік, дію якого потім було продовжено. Посилання відповідача на ту обставину, що він звернувся з листом про відмову від укладення договору не є достатньою підставою для припинення договірних правовідносин, так як виконавцем послуги не здійснено технічного припинення надання відповідної послуги, на чому наголошує п. 13 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Стосовно заборгованості щодо абонентської плати, представник позивача зауважив, що відсутність фактичного споживання послуги з постачання гарячої води, не звільняє від нарахувань абонентської плати. Окрім того, представник позивача зауважив, що порівняльна таблиця, надана відповідачем із посиланням на номери квитанцій, якими здійснена оплата послуг не є коректною, так як платежі на суму 4910,03 грн буле сплачені вже після відкриття провадження у справі. З урахуванням наведеного прохав задовольнити позов у повному обсязі (а.с.85-94).

У встановлений судом строк відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, де прохав у задоволенні позову відмовити з мотивів аналогічних до тих, що були зазначені у відзиві. Окрім того, прохав зобов`язати позивача здійснити перерахунок гарячої води виходячи з фактичних показників лічильників гарячої води та подати відповідний скоригований розрахунок. (а.с.116-118).

Протокольною ухвалою суду від 16.05.2023 року, за клопотанням позивача, в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2 (а.с. 171).

31 липня 2023 року та 13 вересня 2023 року відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано спільні письмові пояснення, в яких вказано на тому, що вони не являються споживачами послуги позивача щодо постачання гарячої води. Договірні відносини з даного приводу між сторонами відсутні. Фактичне споживання гарячої води припинилося з червня 2020 року в той же час у своїх розрахунках позивач оперує недостовірними даними, зокрема, у жовтні 2020 року вказано споживання 1 кубічного метру гарячої води. Позовні вимоги вважають безпідставними і тому у їх задоволенні прохали відмовити. На підтвердження своєї позиції навели правові позиції Верховного Суду (а.с. 186-190, 212-213).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позові вимоги заперечив та прохав у їх задоволені відмовити з підстав наведених у відзиві та запереченні.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`яивлася, її представник, адвокат Ковердяєва Л.В. в судовому засіданні позові вимоги заперечила та прохала у їх задоволені відмовити з підстав, наведених у відзиві та запереченні.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд зауважує наступне.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , являються співвласниками квартири АДРЕСА_2 , котра належить їм на праві спільної часткової власності у розмірі по частці (а.с.140).

Сторонами визнається, що відповідачі споживають послуги з постачання теплової енергії, які надаються позивачем.

Окрім того, позивачем також надаються послуги з постачання гарячої води до житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 надаються КП «Миргородтеплоенерго» (в подальшому реораганізованого в КП «Тепловодсервіс»), котре встановило загальнобудинковий вузол комерційного обліку гарячої води (а.с. 98).

Сторонами визнається, що в житлі відповідачів встановленні вузли розподільного обліку споживання гарячої води, а саме водомір гарячої води № 107776 (пломба № 08393170) та № 111701 (пломба № 08393179). Актом від 04.07.2013 року засвідчено прийняття ОКВПТГ «Миргородтеплоенерерго» водомірів відповідачів на облік, зокрема водомірів гарячої води № 107776 (пломба № 08393170) та № 111701 (пломба № 08393179), при цьому у відповідному акті зазначено, що міжповірочний інтервал становить 4 роки, а їх показники на момент встановлення мали нульове значення (а.с. 80).

Позивач посилається, що у період з жовтня 2020 року по січень 2023 роки у власників житла виникла заборгованість у розмірі 17512,09 грн котрі позивач прохав стягнути на його користь.

Відповідачі заперечують споживання послуги з постачання гарячої води, у період заявлений позивачем, та посилаються на припинення правовідносин між сторонами з приводу відповідної послуги.

Щодо договірних правовідносин між сторонами.

З приводу договірних правовідносин між сторонами щодо постачання гарячої води, суд зауважує наступне.

Стороною відповідача подано копію Договору № 5/189/71/0 від 19.06.2015 року про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, укладеного між Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Миргородтеплоенерерго» та ОСОБА_1 з приводу надання до квартири АДРЕСА_2 послуг з опалення та гарячої води. Згідно п.34 договору він укладений на 5 років і вважається щороку продовженим, якщо жодна із сторін за місяць до його закінчення не заявила його розірвання чи необхідність перегляду (а.с. 75-76).

Рішенням Миргородської міської ради від 21.02.2020 року Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Миргородтеплоенерерго» прийнято у комунальну власність територіальної власності міста Миргород. Окрім того ОКВПТГ «Миргородтеплоенерерго» перейменовано в КП «Миргородтеплоенерго» (а.с.11).

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» який введено в дію з 01 травня 2019 року, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Пільги та субсидії для відшкодування витрат з оплати комунальних послуг, що надаються за договорами, укладеними до введення в дію цього Закону, надаються до дати набрання чинності договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до цього Закону.

Таким чином, законом визначено часові рамки дії договорів укладеними, до введення в дію відповідної редакції закону.

Згідно з ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», передбачено укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

На офіційному сайті КП «Миргородтеплоенерго» 31 серпня 2020 року та 01 жовтня 2021 року опубліковано Типові публічні договори про надання комунальних послуг для їх укладання шляхом приєднання всіма споживачами послуг.

Зокрема, 31 серпня 2020 року оприлюднено Типові договори з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання теплової енергії (а.с.27-29) та гарячої води (а.с.31-33).

Відповідні договори передбачають аналогічні форми приєднання споживачів до умов договору, зокрема вчинення однієї з дії, що свідчать про їх бажання укласти Договір, до яких віднесено подання підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надані послуги чи факт отримання послуги.

Відповідачі мають технічну можливість споживати послуги з постачання гарячої води, так як під`єднані до мережі централізованого постачання. Окрім того, з особового рахунку відповідачів вбачається споживання гарячої води у жовтні 2020 року.

Таким чином, сукупність встановлених обставин свідчить про те, що відповідачі приєдналися до Типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуг гарячої води, що в силу прямої вказівки в законі призвела до втрати чинності Договору № 5/189/71/0 від 19.06.2015.

Доводи сторони відповідача з приводу недобросовісних дій позивача з приводу недобросовісного відображення у розрахунку (а.с.50,95) спожитих відповідачами послуг з гарячої води у жовтні 2020 році, суд відноситься критично.

Відповідачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що об`єми споживання ,зазначені на лічильниках, які встановлені у житлі відповідачів, були спожиті виключно в більші ранній період (як зазначають відповідачі по червень 2020 року). Таким чином, відповідачі не виконали свого обов`язку, передбаченого ч.1 ст. 81 ЦПК України, тобто по доведенню тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень.

Без відповідного доказового підтвердження доводи сторони відповідача являються лише припущенням, що в силу ч.6 ст. 81 ЦПК України, не може бути засобом доказування.

Так само, суд не вважає, розбіжність в показниках у Розрахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за січень 2023 року ((а.с.79), де показник водоміра № 107776 вказано «86») з показниками відповідного лічильника під час накладення пломби на запірну арматуру на мережі абонента, проведеного 05.07.2023 року ((а.с.191) де показник вказано «84,042») свідченням недобросовісності позивача, так як відповідна розбіжність може бути наслідком дій в тому числі і споживача, котрий дистанційно повідомив про такий показник. Тож, без відповідного доказового підтвердження доводи сторони відповідача з даного приводу також являються лише припущенням, що в силу ч.6 ст. 81 ЦПК України, не може бути засобом доказування.

В подальшому, 01 жовтня 2021 року позивачем опубліковано Типові публічні договори про надання комунальних послуг з теплової енергії (а.с.34-39) та гарячої води (а.с.40-44) в редакції згідно постанов КМУ від 08.09.2023 №№ 1022,1023.

Будучи абонентами КП «Миргородтеплоенерго», маючи технічну можливість споживати послуги з постачання гарячої води, суд вважає, що відповідачі приєдналися до Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання гарячої води.

Суд критично сприймає доводи сторони відповідачів, щодо того, що подавши до позивача заяву від 18.10.2021 року (а.с.78) було припинено договірні правовідносини. За змістом п. 13 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» одним із прав споживача є право розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги.

Аналогічні положення містив і, чинний на момент звернення ОСОБА_1 , Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання гарячої води (в п.п.12 п. 41) (а.с.31-33), що діяв між сторонами в період з 01 жовтня 2020 року по 01 листопада (момент набрання чинності Типовим договором, оприлюдненого 01 жовтня 2021 року) (а.с.40-44).

Оскільки відповідачі мали безперешкодний доступ до послуги, тому підстав вважати правовідносини припиненими у суду відсутні.

Щодо заборгованості. Обгрунтованість нарахувань.

Позивачем заявлено до стягнення заборгованість, котра утворилася в період з 01.10.2020 року по 31.01.2023 року і станом на 01.02.2023 року складала 17512,09 грн. (а.с. 50). З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування здійснювалися за послуги з постачання теплової енергії, абонплати за ними, послуги з постачання гарячої води та абонплати за ними. Відповідачами разом з відзивом надано розрахункові документи, що підтверджують повну сплату коштів, нарахованих з 01.10.2020 року по 31.01.2023 року за постачання теплової енергії та відповідної абонентської плати (а.с.64-73).

Доводи представника позивача, що частина коштів сплачені вже після відкриття провадження у справі, суд не вважає такими, що мають значення для правильного вирішення справи.

Часткове добровільне виконання відповідачем вимог позивача свідчить, що підстави для судового захисту прав позивача зникли.

Маючи достатні процесуальні можливості зкорегувати свої позовні вимоги, позивач ними не скористався, чим несе ризик настання несприятливих процесуальних наслідків.

Тож, вимоги, заявлені позивачем на стягнення заборгованості з постачання теплової енергії (включаючи абонплату) в розмірі 7154,76 грн. (як частини загального боргу в розмірі 17512,09 грн) задоволенню, в судовому порядку, не підлягають, адже були виконанні відповідачем добровільно.

Стосовно решти заявленого боргу 10357,33 грн, з яких 10290,89 грн заборгованість за гарячою водою та 66,44 грн за абонплатою, суд зауважує наступне.

Перевіряючи обгрунтованість відповідних нарахувань, варто звернути увагу на наступне.

Сторонами визнається, що заборгованість за гарячою водою нараховувалася за нормами споживання, а не фактичними показниками засобів обліку.

Позивач наполягає на правильності нарахувань, адже вважає, що показники лічильників, не можуть бути взяті до уваги, так як міжповірочний інтервал сплив, а відповідачі не здійснили повірку засобу вимірювальної техніки.

Відповідачі вважають, що повірка має бути проведена позивачем за його кошти, так як чинне на той момент законодавство передбачало, що витрати на повірку несе саме виконавець послуги. Окрім того, відповідачі вважають, що показники лічильників мають бути враховані.

Надаючи оцінку доказам по справі та доводам сторін з даного питання, суд зауважує наступне.

Кожна із сторін, визначаючи кінцевий строк повірки лічильника виходила з відомостей, що зазначені в акті про прийняття водоміра на облік (а.с. 80), з яких вбачається, що повірочний термін сплив 22.04.2017 року, тобто через 4 роки після його останньої повірки 22.04.2013 року.

Для суду очевидно, що передумовою виникнення спору слугувала неузгодженість між сторонами правовідносин, за чий кошт буде здійснюватися повірка засобів розподільного обліку.

Відповідна неузгодженість виникла у зв`язку зі змінами в законодавстві.

Так, відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 листопада 2017 року № 1344, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

В подальшому відповідні зміни відобразилися і у Типових договорах, що укладалися між сторонами з приводу постачання гарячої води.

Так у п. 28 Типового індивідуальному договорі про надання послуг з постачання гарячої води, оприлюдненого на сайті позивача, 31 серпня 2020 року, «виконавець здійснює обслуговування вузлів (вузла) розподільного обліку, зокрема його огляд, опломбування /розпломбування, ремонт (у тому числі з демонтажем, транспортуванням і монтажем) та періодичну повірку засобів вимірювальної техніки , який є складовою частиною вузла розподільного обліку, за рахунок плати за абонентське обслуговування.» (а.с.31-33).

В подальшому, в п. 27 Типовому договорі з індивідуальним споживачем про надання послуг з постачання гарячої води, оприлюдненого на сайті позивача, 01 жовтня 2021 року, зазначено, що «Заміна і обслуговування, зокрема огляд, опломбування/розпломбування, ремонт (у тому числі з демонтажем, транспортуванням і монтажем) та періодична повірка вузла (вузлів) розподільного обліку здійснюється за рахунок споживача (а.с.40-44).

Таким чином, положення Договорів, котрі діяли між сторонами в період, за який позивач, почав нараховувати заборгованість за нормами споживання, у житлі відповідачів були встановленні засоби розподільного обліку споживання гарячої води, строки повірки яких позивач, як виконавець послуги, не контролював, вчасної повірки не провів.

Суд зауважує, що факт набрання чинності положеннями Договору, які передбачають, що повірка розподільного обліку здійснюється з рахунок коштів споживача, жодним чином не звільняють виконавця послуги по здійсненню робіт щодо повірки такого засобу. Жодної вказівки на те, що споживач наділений правом самотужки здійснювати роботи по демонтажу чи повірці лічильника, Договір не містить.

Навпаки положення Договору прямо забороняють споживачу втручатися в роботу вузла розподільного обліку (п.п.2 п. 41).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (провадження № 61-27909сво18) міститься правовий висновок про те, що саме виконавець послуги несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку споживача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

З огляду на відповідний правовий висновок Верховний Суд у постанові від 22.02.2023 року у справі № 759/23657/20, вказав, що «таким чином, контроль за проведенням періодичної повірки, обслуговування засобів обліку води у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж повинен здійснюватися виконавцем зазначених послуг.»

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг у період виникнення правовідносин регламентувався Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в ред від 26.12.2019).

Пункт 10 Правил № 630 визначає, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Плата за послуги з водопостачання споживачем, у квартирі якого встановлений засіб обліку гарячої води, вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630).

Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі засобу обліку гарячої води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.

Не проведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача, на чому наголошує Верховний Суд у постанові від 22.02.2023 року у справі № 759/23657/20.

Таким чином, нарахування позивачем заборгованості за нормами споживання без врахування показників лічильників, котрі встановленні в житлі відповідачів не ґрунтувалося на положеннях закону, котрий діяв у відповідний період. Перерахунку позивач не здійснив. Тому, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за гарячою водою не є обгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд вважає, що з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за абонентською платою, яка нараховується в ході обліку гарячої води.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в ред на момент виникнення правовідносин), плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку

Згідно ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» Плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і електричної енергії) за індивідуальним договором складається з: 1) плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; 2) плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України; 3) плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, які забезпечують надання такої послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками.

Таким чином, абонентська плата є складовою послуги з постачання гарячої води.

Відсутність споживання гарячої води чи незгода з об`ємом спожитої води не звільняє споживача від сплати абонентської плати.

За заявлений позивачем період, розмір абонентської плати склав 66,44 грн., що підлягає стягненню з відповідачів.

При чому, суд не погоджується з позицією позивача з приводу солідарного порядку стягнення заборгованості.

На переконання суду, кожен зі співвласників квартири відповідає за зобов`язаннями з приводу утримання спільного майна, в межах належної їм частки у нерухомому майні.

Тобто, зважаючи на рівність часток відповідачів, з кожного на користь позивача слід стягнути по 33 грн. 22 коп.

Судові витрати слід розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України.

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволенні частково, у розмірі 66,44 грн, тому судові витрати слід стягнути пропорційно до цієї суми. Таким чином на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 10 грн 18 коп, тобто по 5 грн 9 коп. з кожного з відповідачів.

Решту судових витрат слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13; 81; 141; 258; 264; 265; 354 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позов Комунального підприємства „Тепловодсервіс задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь КП „Тепловодсервіс заборгованість за спожиті, в період з 01.10.2020 по 31.01.2023 року, комунальні послуги з гарячого водопостачання в розмірі 33,22 грн (тридцять три гривні двадцять дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 на користь КП „Тепловодсервіс заборгованість за спожиті, в період з 01.10.2020 по 31.01.2023 року, комунальні послуги з гарячого водопостачання в розмірі 33,22 грн (тридцять три гривні двадцять дві копійки).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь КП „Тепловодсервіс судові витрати в розмірі 5,09 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 на користь КП „Тепловодсервіс судові витрати в розмірі 5,09 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 12.03.2024

Суддя О. А. Городівський