ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2341/24 Справа № 188/614/23 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К.В Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Демченко Е.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання.

Позов мотивовано тим, що позивач із 14 вересня 1984 року по 24 листопада 2015 року працював на шахті «ім.. Сташкова» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею і стаж роботи у шкідливих умовах праці є більшим за 30 років, а 24 листопада 2015 року був звільнений із займаної посади за ч. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

У зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки, із впливом комплексу виробничих шкідливостей (недосконалість технології, механізмів, неефективністю роботи систем вентиляції, засобів індивідуального захисту) на підприємстві вугільної промисловості позивач отримав професійне захворювання та 26 лютого 2016 року йому первинно було встановлено 65% втрати професійної працездатності, а 24 січня 2020 року відповідно до довідки МСЕК йому повторно сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності, встановлено третю групу інвалідності, рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування.

Крім того позивач зазначив, що починаючи з 2015 року він почав постійно хворіти і саме з цього часу почав зазнавати душевших страждань через профзахворювання йому завдано моральну шкоду, яка виражається в тому, що він втратив професійну працездатність, став інвалідом, змушений постійно лікуватись, полегшення настає ненадовго, важко дихати, витрачає багато коштів на лікування, що становить його родину у важке матеріальне становище. Через це порушився сон, з`явилась нервовість, через хворобу змінився звичайний спосіб життя, позивач втратив можливість вести звичний для себе та загалом для всього суспільства стиль життя. Крім цього на початку 2023 року у нього було виявлено рак легенів, який було прооперовано і на даний час він постійно проходить постійне лікування. У зв`язку з такими обставинами , враховуючи засади розумності , виваженості та справедливості, період моральних страждань ( протягом 8 років) він вважає , що розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 300000 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000,00 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи стан здоров`я позивача, розмір втрати професійної працездатності, характер нещасного випадку, що стався з позивачем, та їх наслідки для здоров`я останнього істотність вимушених змін в життєвих стосунках. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд першої інстанції вважав що розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 90 000 грн. відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить рішення суду змінити зменшивши суму відшкодування моральної шкоди до 65 000 грн. розстрочивши виконання рішення суду на чотири місяців рівними частинами, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року підлягають розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що позивач з 14 вересня 1984 року по 24 листопада 2015 року позивач працював на шахті «ім.. Сташкова» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею і стаж роботи у шкідливих умовах праці є більшим за 30 років. 24 листопада 2015 року він був звільнений із займаної посади за ч. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

24 січня 2020 року відповідно до довідки МСЕК серії 12ААБ № 625496 та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА № 057399 йому повторно сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності ( 40% - радикулопатія, 15% -ХОЗЛ, 5%- туговухість, 5% -травмування від 23.07.2008 р.), встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку з чим він перебуває на обліку і отримує страхові виплати. При повторному переогляді міжрайонною профпатологічною МСЕК йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності та підтверджено безстроково третю групу інвалідності.

Причину захворювання встановила комісія з участю представників роботодавця - відповідача по справі.

Крім того, в матеріалах справи є виписки з історії хвороби позивача, відповідно до яких йому встановлений діагноз: лівобічний осумкований плеврит, ХОЗЛ, нейросенсорна приглухуватість, радикулопатія шийна та попереково крижова, нейродистрофія у вигляді двобічного плече лопаткового пері артрозу. ПФ -1,2 ст. та колінних суглобів ПФ 2 ст., пиловий бронхіт 1-2 ст. ( захворювання професійні).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що враховуючи стан здоров`я позивача, розмір втрати професійної працездатності, характер нещасного випадку, що стався з позивачем, та їх наслідки для здоров`я останнього істотність вимушених змін в життєвих стосунках. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд першої інстанції вважав що розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 90 000 грн. відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Проте, колегія суддів не може погодитись з розміром такого відшкодування.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з отриманою травмою позивачу повторно сукупно встановлено 65% втрати професійної працездатності.

Після отриманого хронічного заїворювання у позивача порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває біль, фізичні страждання, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманої на виробництві травми, розмір втрати професійної працездатності, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 90 000,00 грн. до 130 000,00 грн.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я позивача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників безпідставні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 130 000 грн, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 130 000 грн., з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1950 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко