Постанова

Іменем України

12 березня2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/4253/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 25 вересня 2023 року

в складі судді Шролик І. С.

у цивільній справі №756/5192/23 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Затишна Оселя"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

20 квітня 2023 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Затишна Оселя" (далі - ТОВ "УК "Затишна Оселя", Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , однак не сплачує за надані йому послуги з обслуговування квартир, просив, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з останнього:

заборгованість за спожиті послуги з обслуговування квартири АДРЕСА_3 в розмірі 15 473,65 грн, інфляційні втрати в розмірі 4 491,40 грн, 3% річних в розмірі 659,29 грн та штраф у розмірі 5 000 грн;

заборгованість за спожиті послуги з обслуговування квартири АДРЕСА_2 в розмірі 10 037,44 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 970,24 грн, 3% річних в розмірі 436,03 грн та штраф у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УК "Затишна Оселя" заборгованість з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги за обслуговування квартири АДРЕСА_3 , за період з 01 жовтня 2020 року по 01 січня 2023 року в розмірі 15 473,65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УК "Затишна Оселя" заборгованість з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги за обслуговування квартири АДРЕСА_2 , за період з 01 жовтня 2020 року по 01 січня 2023 року в розмірі 10 037,44 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УК "Затишна Оселя" витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 422,52 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 300 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обгрунтування апеляційної скарги посилався на те, що матеріали справи не містять належних доказів щодо проведення зборів та голосування на них, оскільки надано лише протокол в частині, що містить «прийняті рішення» та з наданих документів не вбачається прийняття рішення про укладення договору зборами співвласників, оскільки документи подано фрагментарно.

На думку відповідача, таке свідчить про необгрунтованість висновку суду першої інстанції щодо факту укладення договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та наявність у позивача відповідного права за захистом якого він звернувся до суду.

Суд першої інстанції безпідставно послався в оскаржуваному рішенні на огляд оригіналу протоколу проведення загальних зборів, оскільки такий доказ не було долучено до матеріалів справи і відповідач не мав можливості ознайомитися з ним та подати до суду свої міркування щодо цього доказу. На думку відповідача, таке є суттєвим порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Судом не враховано, що позивачем не надано належних доказів на встановлення ціни послуги з 01.10.2018 до 6,56 грн за 1 кв.м., як і не надано доказів повідомлення відповідача у належний спосіб про зміну ціни послуги.

Щодо незгоди з рішенням суду в частині стягнення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, зазначив, що позивач в позовній заяві навів попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, але всупереч вимог ст. 137 ЦПК України не надав детальний опис робіт (наданих послуг), що унеможливлює їх стягнення.

Також зазначив, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, але не застосував приписи ст. 141 ЦПК України, згідно якої витрати на правничу допомогу при частковому задоволенні позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Додав, що оскільки позовні вимоги у відсотковму співвідношенні задоволено на 52,4%, то й витрати на правничу допомогу у такому разі будуть становити 2 777,20 грн, пропорційно розміру задоволених вимог позивача.

За наведених обставин просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року в частині задоволених вимог, в тому числі судових витрат, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідач повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 25.09.2023 в порядку письмового провадження без виклику сторін, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Позивач, належним чином повідомлявся про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 25.09.2023 в порядку письмового провадження без виклику сторін шляхом надсилання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги на електронну адресу, зазначену ним в позовній заяві (а. с. 1, 170-171).

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, є обов`язком споживача таких послуг, згідно пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

06 червня 2016 року проведено збори співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , за результатом яких складено Протокол №1 про визначення управителем будинку АДРЕСА_4 - ТОВ «УК «Затишна Оселя»; затверджено укладення з ТОВ «УК «Затишна Оселя» договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком на затверджених такими зборами умовах; затверджено тариф (ціну послуги, яка надається управителем); визначено уповноважених осіб на укладення від імені співвласників будинку Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з ТОВ «УК «Затишна Оселя» (а. с. 13-15).

В судовому засіданні судом першої інстанції оглянуто оригінал Протоколу №1 від 06.06.2016, що не заперечується відповідачем.

25 липня 2017 року між ТОВ «УК «Затишна Оселя», як управителем та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , в особі уповноважених зборами осіб, укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, управитель зобов?язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_4 , а співвласники зобов?язуються оплачувати управителю зазначену послугу, згідно з вимогами законодавства України та умовами цього Договору.

Згідно пункту 1.4. Договору, послуга полягає у забезпеченні управителем належного утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території, належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб в межах здійсненої співвласниками оплати відповідно до п. 2.10. даного Договору. Перелік складових послуги та перелік робіт та періодичність їх виконання зазначається у додатках 3-5 до цього Договору.

Пунктом 2.2.1. Договору визначено, що співвласники зобов?язані оплачувати управителеві надані послуги в порядку, за ціною та у строки встановлені цим Договором.

Відповідно до положень пункту 3.1. Договору, ціна послуги становить 4,83 грн на місяць за 1 кв.м; при сплаті до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим надається знижка і ціна послуги в наступному місяці становить 4,68 грн на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, яке перебуває у власності або користуванні кожного із співвласників.

У пункті 3.2 Договору погоджено, що плата за послугу нараховується управителем та вноситься на його банківський рахунок кожним співвласником щомісяця, не пізніше 30 числа, що настає за розрахунковим.

Положенням пункту 3.3. Договору передбачено умови та підстави прийняття співвласниками рішення про проведення коригування ціни послуги.

Даний договір укладений на один рік, однак його умовами передбачено, що якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на наступний однорічний строк (пункт 8 Договору).

Отже, в пункті 3.1. вищевказаного Договору зазначено, що ціна послуги становить 4,83 грн на місяць за 1 кв.м.; при сплаті до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим надається знижка і ціна послуги в наступному місяці становить 4,68 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі співвласників.

Судом також встановлено, що позивачем, відповідно до п. 3.3. Договору, з 01.10.2018 змінено ціну послуги, а саме: 6,56 грн за 1 квадратний метр для всіх співвласників, а при сплаті до 20-го числа - 6,33 грн за 1 квадратний метр.

Матеріли справи не містять доказів визнання недійсним рішення загальних зборів, оформленого Протоколом №1 від 06.06.2016, в частині визначеного розміру ціни послуги.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по оплаті за отримані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2020 року по 01 січня 2023 року у нього виникла заборгованість.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за обслуговування квартири АДРЕСА_3 за період з 01.10.2020 по 01.01.2023 становить 15 473,65 грн.

Заборгованість ОСОБА_1 за обслуговування квартири АДРЕСА_2 за період з 01.10.2020 по 01.01.2023 становить 10 037,44 грн.

Установивши, що ОСОБА_1 є власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , який отримав надані ТОВ "УК "Затишна Оселя" послуги з управління багатоквартирним будинком, однак неналежним чином виконує зобов'язання щодо оплати послуги за управління багатоповерховим будинком, а також врахувавши відсутність в матеріалах справи доказів, які спростовують надання позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком або надання їх неналежної якості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги з обслуговування квартир у загальному розмірі 25 511,09 грн (15 473,65+10 037,44).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо факту укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 25.07.2017, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вже вказувалося вище, рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , оформленого Протоколом №1 від 06.06.2016, вирішено укласти договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який в подальшому було укладено 25.07.2017.

Матеріали справи не містять доказів про визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , оформлених Протоколом №1 від 06 червня 2016 року.

З урахуванням вищевикладеного, відсутні підстави вважати, що Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 25.07.2017 укладено з порушенням порядку, визначеного законом, як помилково вважає відповідач.

Доводи апеляційної скарги, що з наданого позивачем доказу - Протоколу №1 від 06.06.2016 не вбачається відомостей про прийняття рішення щодо укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається зі змісту Протоколу №1 від 06.06.2016 на порядок денний було постановлено вирішення трьох питань: 1) визначення управителя багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 та затвердження умов договору з управителем.; 2) обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання з управителем договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та здійснення контролю за його виконанням; 3) визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком (а. с. 13).

Далі по змісту Протоколу №1 від 06.06.2016 вбачається, що всі три питання порядку денного були вирішені та по ним прийняті відповідні рішення (а. с. 14-15).

Таким чином, з наведеного слідує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про надання позивачем належних доказів, які підтверджують укладення Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком у порядку встановленому законом і доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

З огляду на викладене, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно послався в рішенні на огляд оригіналу Протоколу №1 від 06.06.2016, не долучивши його до матеріалів справи, чим позбавив відповідача на подання своїх міркувань щодо такого доказу, не свідчить про порушення норм прцесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, як помилково вважає відповідач, олскільки в матеріалах справи наявна копія такого протоколу.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність належних доказів встановлення ціни послуги 6,56 грн за 1 кв.м., колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Частинами 1-3 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає:

витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем;

винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Відповідно до пункту 3.3 Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 25.07.2017, з 01 жовтня 2018 року змінено ціну послуги: 6,33 грн за 1 кв.м при сплаті до 20-го числа; 6,56 грн за 1 кв.м при сплаті після 20-го числа. Пропозиція щодо зміни ціни послуги, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» була направлена співвласникам для погодження і після погодження зміни вартості послуги з управління зі співвласниками було встановлено нову вартість такої послуги

На підтвердження зазначеного позивачем до позовної заяви долучено належним чином завірені повідомлення про зміну ціни послуги та акт про розміщення оголошення про зміну ціни послуги.

Отже, ціну за послугу з утримання багатоквартирного будинку було змінено позивачем, відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умов договору.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про незаконність встановлення ціни послуги у розмірі 6,56 за 1 кв.м., у разі сплати після 20-го числа. А посилання скаржника на те, що його не було належним чином повідомлено про зміну ціни послуги не звільняють його від обов'язку сплачувати за новою встановленою ціною послуги.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами відзиву на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скраги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті спору.

Колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, оскільки апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в цій частині відмовлених позовних вимог, а також рішення суду в цій частині не оскаржується позивачем.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно вирішив питання про розподіл судових витрат, з огляду на таке.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 24.07.2018.

Отже, на час ухваленням судом оскаржуваного рішення ОСОБА_1 у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" був звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви, ураховуючи ціну позову 44 068,05 грн, позивач сплатив судовий збір в сумі 2 684 грн, тобто у розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір" при поданні позовної заяви юридичною особою у 2023 році.

Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову в розмірі 25 511,09 грн, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ "УК "Затишна оселя" за рахунок держави підлягає компенсації судовий збір в сумі 1 533,77 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 30.09.2020 у справі №379/1418/18.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначив, що попередній розрахунок суми судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, становить 10 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем долучено до позовної заяви наступні документи: копію довіреності від 23.01.2023 видану на ім'я адвоката Маркович В. О. та копію свідоцтва про право на заняття Маркович В. О. адвокатською діяльністю №942 від 25.08.2012 (а. с. 8-9).

Упродовж всього розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем не було подано інших доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, як то договору про надання правничої допомоги, укладеного з адвокатом, детального опису наданих послуг, акту виконаних робіт, квитанцій про сплату за надані послуги тощо.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

Проте, вирішуючи в оскаржуваному рішенні питання про розподіл витрат, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та як вищевказаного не врахував і дійшов помилкового висновку про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу.

Посилання суду в рішенні на те, що понесення позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується договором про надання правничої (правової) допомоги від 14.02.2023 не відповідає дійсності, оскільки цей договір був наданий адвокатом відповідача Риженком Д. М. разом з клопотанням про відкладення розгляду справи (а. с. 68-69).

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду від 25.09.2023 в частині вирішення питання про судові витрати в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Затишна Оселя" до ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення про компенсацію Товариству з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Затишна Оселя" за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрат зі сплати судового збору в сумі 1 533 (одна тисяча п'ятсот тридцять три) грн 77 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська