Провадження №: 2/336/178/2024
15 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С. за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Представник позивачки адвокат Працевитий Г.О. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить: 1) стягнути з відповідача на користь позивачки майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 124 790,84 гривень; 2) витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 2 500,00 гривень; 3) моральну шкоду у сумі 10 000,00 гривень.
Позов обґрунтовано тим, що 30.08.2022 о 16.30 год., в м. Запоріжжі по вул. Іванова, біля будинку 15 водій ОСОБА_2 (відповідач), керуючи автомобілем Hyundai, держномер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем КІА RIO, держномер НОМЕР_2 , що належить позивачці, під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок порушення ОСОБА_2 п.12.1., п. 31.1. Правил дорожнього руху, автомобіль КІА RIO отримав механічні пошкодження, було завдано матеріальних збитків. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2022 (справа №336/4727/22) відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки відповідач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу, на якому було скоєно ДТП, він є особою, що зобов`язана відшкодувати збитки, спричинені ДТП. На момент вчинення ДПТ, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» поліс ОСЦПВВНТЗ №209269072 від 01.06.2022 з лімітом страхової відповідальності в 120 000,00 грн. Згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №3926 від 21.11.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки КІА RIO, державний номер НОМЕР_2 склала: 310 067,80 грн. За проведення експертного дослідження позивачкою було сплачено 2 500,00 грн., що також підлягає відшкодуванню зі сторони відповідача. Розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП згідно вказаного звіту про оцінку, складає 244 790,84 грн. Відповідач відмовляється сплатити суму непогашеного матеріального збитку (244 790,84 120 000) в розмірі 124 790,84 грн. в добровільному порядку, у зв`язку з чим позивачка вимушена завернутись з вказаним позовом до суду. Моральну шкоду обґрунтовано тим, що через протиправну поведінку відповідача, позивачці були спричинені моральні страждання у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. ДТП та пошкодження ТЗ безумовно вплинуло на якість її повсякденного життя, в тому числі за рахунок того, що у неї не було змоги користуватись пошкодженим автомобілем, тому виникала потреба шукати таксі та інші засоби перевезення, витрачати зайвий час та турбуватись про те, чи буде змога вирішувати робочі питання вчасно. Позивачка була змушена звертатись до СТО та по допомогу юристів для вирішення проблемних питань, які пов`язані з пошкодженням автомобіля. Також значних моральних страждань завдала фактична відмова (ігнорування) відповідача від виплати збитків в добровільному порядку.
Ухвалою суду від 14.04.2023 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
15.05.2023 відповідач під особистий підпис був ознайомлений з матеріалами справи та цього ж дня отримав ухвалу про відкриття провадження по справі разом з позовом та долученими до нього додатками.15.05.2023 відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи для надання часу для звернення до адвоката за отриманням правничої допомоги.
17.08.2023 представником відповідача - адвокатом Шутак Ю.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 17.08.2023 серії АР №1090033 та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №361 від 30.05.2002 подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.
З матеріалами справи адвокат ознайомлений 17.08.2023 під особистий підпис.
Відповідачем відзив на позов подано не було.
10.10.2023 адвокатом Шутак Ю.В. подано пояснення по суті справи, в яких посилаючись на ст.ст. 999, 1194 ЦК України, ст.ст.3, 28, 29 та 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що укладений між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК Арсенал Страхування» страховий поліс № 209269072 від 01.06.2022 мав ліміт відповідальності у сумі 120 000,00 гривень, які були сплачені позивачці в порядку п.30.2 Закону. Проте, позивачка просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої їй шкоди 124 790, 84 гривень, що становить різницю між визначеною згідно з висновком експертного дослідження №3926 від 21.11.2022 сумою матеріального збитку 244 790,84 грн. та сумою виплаченого страховиком страхового відшкодування 120 000,00 грн. Однак, згідно з вказаним висновком експертного дослідження, ринкова вартість автомобіля позивачки на дату оцінки (після ДТП в пошкодженому стані) склала 58 644, 66 грн., таким чином відшкодуванню підлягає лише 66 146, 18 грн. = (124 790, 84 - 58 644, 66). Крім того, наразі автомобіль знаходиться у позивачки, в разі сплати їй відповідачем 66 146,18 гривень з урахування виплат, які необхідно здійснити на користь позивачки їй буде виплачена вартість автомобіля до ДТП, а саме 244 790, 84= (120 000,00 + 66 146,18 + 58 644,66 (вартість автомобіля після ДТП)), при цьому у позивачки залишиться у власності пошкоджений автомобіль КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_2 . Однак, відповідно до положень п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно якої ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювана шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, в даному випадку передачу відповідачу пошкодженого автомобіля КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_2 . Щодо моральної шкоди, то вона може бути відшкодована в порядку визначеному законом, у відповідності до принципу розумності та достатності в розмірі підтвердженому доказами по справі, при цьому позивачкою не надано доказів її завдання та не обґрунтовано її розмір.
15.12.2024 представник позивачки адвокат Працевитий Г.О. через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких посилаючись на ст.ст. 23, 1192, 1194 ЦК України, а також судову практику в аналогічних справах просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачка погоджується із необхідністю виключення з розрахунку відшкодування майнової шкоди ринкову вартість КТЗ після ДТП у сумі 58 644,66 грн. Однак, відповідач не вірно трактує поняття «відновлювального ремонту» та «матеріального збитку», оскільки якщо враховувати факт того що автомобіль залишився у власності позивача, то розмір позовних вимог слід обраховувати від розміру «відновлювального ремонту» а не від розміру «матеріального збитку». Визначаючи розмір позовних вимог позивачка визначала суму вимог 124 790,84 грн. виходячи з різниці завданого матеріального збитку 244 790,84 грн. та отриманої від страхової компанії суми відшкодування 120 000,00 грн. В той же час, існує судова практика яка полягає в встановлені розміру позовних вимог в вигляді різниці між сумою «відновлювального ремонту» а не «матеріального збитку» (який є меншим) з відрахуванням суми отриманого страхового відшкодування та відрахуванням вартості залишку автомобіля. В зв`язку з цим за основу визначення вартості позовних вимог слід брати суму «відновлювального ремонту» яка становить 310 067,80 грн. відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження. В позові було помилково зазначено не вартість відновлювального ремонту КТЗ, що складає 310 067,80 грн., а матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ в розмірі 244 790,84 грн. Проте, позивачка має право на відшкодування у сумі 131 423,14 грн., що складається з різниці відновлювального ремонту (310 067,80 грн.), суми страхового відшкодування (120 000,00 грн.) та ринкової вартості КТЗ після ДТП (58 644,66 грн.). Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ, а вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). З огляду на вказане, сума заявлених позивачкою позовних вимог 124 790,84 грн. не перебільшує розмір реально завданих збитків та шкоди навіть з урахуванням сплаченого страхового відшкодування та вартості залишку автомобіля: (310 067,80 - 120 000,00 - 58 644,66 грн.) = 131 423,14 грн. Позивачка навпаки має право додатково стягнути з відповідача ще 6 632,30 грн. Моральна шкода є оціночним поняттям і полягає у втратах немайнового характеру, а тому об`єктивно вирахувати розмір моральної шкоди або надати докази на підтвердження обставин, що підтвердять понесені моральні та душевні страждання не представляється можливим. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з метою отримання суми непогашеного матеріального збитку, однак всі можливості досудового врегулювання відповідачем були проігноровані, таким чином, вирішення питання значний час затягувалось. ДТП та пошкодження автомобіля позивачки безумовно вплинуло на якість її повсякденного життя, в тому числі за рахунок того, що у неї не було змоги користуватись пошкодженим автомобілем, тому виникала потреба шукати таксі та інші засоби перевезення, витрачати зайвий час та турбуватись про те, чи буде змога вирішувати робочі питання вчасно. Таким чином, позивачка вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. є цілком обґрунтованим на відповідає розміру понесених збитків.
Позивачка в судове засідання не з`явились. В судовому засіданні 22.11.2023 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що після ДТП вона неодноразово намагалась зустрітись з відповідачем для досудового врегулювання виниклого питання. Проте, ОСОБА_2 наміру сплатити суму відшкодування в добровільному порядку не виявляв, що змусило її звернутись до адвоката за юридичною допомогою, а це в свою чергу призвело до додаткових матеріальних витрат.
Представник позивачки адвокат Працевитий Г.О. в судове засідання не з`явився. 09.01.2024 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», подав заяву про розгляд справи без участі його та позивачки, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позові та додаткових поясненнях.
15.02.2024 представник позивачки адвокат Скользнєва В.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 03.07.2023 серії АР №1129634, виданого на підставі Договору про надання правничої допомоги б/н від 19.01.2023, подала заяву про розгляд справи без участі її та позивачки, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, просила задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні 22.11.2023 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх посилаючись на обставини, зазначені у позові.
Представник відповідача адвокат Шутак Ю.В. в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. З клопотанням про відкладення розгляду справи, до суду не звертався.
Відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі або відкладення розгляду справи не надав.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Судом встановлено та доведено матеріалами справи, що згідно постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2022 (справа №336/4727/22), 30.08.2022 року о 16:30 год., в м. Запоріжжі по вул. Іванова, біля будинку 15 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції скоїв зіткнення з автомобілем Kia, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet, державний номерний знак НОМЕР_3 під керування ОСОБА_4 , який також продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем Geely, державний номерний знак НОМЕР_4 під керування ОСОБА_5 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, пасажир автомобіля Chervrolet, державний номерний знак НОМЕР_3 - ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п. 12.1., 13.1. ПДР України, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 124 КУпАП.
Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 850,00 гривень, стягнуто судовий збір у сумі 496,20 гривень.
Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 14.10.2022.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачка ОСОБА_1 є власницею транспортного засобу КІА RIO, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Згідно Листа ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» № 0551-22зп від 30.09.2022, цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу HYUNDAI і30 державний номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за полісом ОСЦПВВНТЗ №209269072 від 01.06.2022

02.09.2022 з метою визначення розміру збитку, заподіяного позивачці, остання звернулася до судового експерта Филь О.П. з заявою про проведення експертного товарознавчого дослідження автомобіля «Кіа Rio, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , за яке відповідно до Акту виконаних робіт №99 від 21.11.2022 та Рахунку фактури №99 від 12.11.2022 ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_7 2 500,00 гривень.

Відповідно до Висновку №3926, складеного 21.11.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля Кіа Rio, 2011р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 склала 310 067,80 грн., ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу до ДТП склала 244 790,84 грн., а ринкова вартість автомобіля після ДТП склала 58 644,66 гривні.

Тобто, з огляду на висновки експерта, ринкова вартість належного позивачці автомобіля станом на момент ДТП становила значно менше, аніж вартість його відновлення після ДТП на суму 65 276,96 гривень = (310067,80 грн. 244 790,84 грн.)

Відповідно до п. 30.1. ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи зазначене вище, згідно з п. 30.1. ст.30 Закону, висновком експерта № 3926 від 21.11.2022 відновлювальний ремонт автомобіля «Кіа Rio», 2011р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 було визнано економічно необґрунтованим, тому згідно з п. 30.2. ст.30 Закону, страховою компанією було визначено, що сума страхового відшкодування дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також згідно зі ст. 12 Закону, сума страхового відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи, тобто: 244 790,84 грн. - 123 290,84 грн. - 1 500,00 грн. = 120 000,00 грн., з яких:

244 790,84 грн. - ринкова вартість транспортного засобу Кіа Rio, 2011р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 до ДТП (згідно Висновку № 3926 від 07.09.2022);

123 290,84 грн. - вартість пошкодженого транспортного засобу Кіа Rio, 2011р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 за погодженням сторін;

1 500,00 грн. - розмір франшизи згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209269072 від 01.06.2022.

Згідно Листа ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» № 0551-22зп від 30.09.2022, 29.09.2022 з позивачкою було погоджено розмір страхового відшкодування, виплата якого у сумі 120 000,00 грн. була здійснена 30.09.2022 згідно СА № 109.01292422-1 на реквізити, що були вказані ОСОБА_1 у заяві на виплату від 07.09.2022.

Вищевказані обставини щодо визначення розміру страхового відшкодування та факту отримання вказаних коштів позивачкою, визнана учасниками по справі та не була спростована.

З позову вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу, на якому було скоєно ДТП, а тому він є особою, що зобов`язана відшкодувати збитки, спричинені ДТП.

Вказані обставини не було спростовано відповідачем та його представником адвокатом Шутак Ю.В.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодуванняабо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

За змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Позивачка та її представник адвокат Пацевитий Г.О. обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення з відповідача відшкодування майнової шкоди за пошкоджений транспортний засіб посилалась на те, що у постановах Верховного суду у справах №754/5129/15, № 364/959/16-ц, №761/15232/18, судами за основу визначення розміру матеріальної шкоди бралася вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, а не матеріального збитку.

Проте, обставини справ, зазначені у вказаних постановах, стосувалися відшкодування пошкоджених транспортних засобів, які не було визнано експертним дослідженням (висновком експерту) як такі, що були фактично знищені в результаті ДТП, а тому застосування положень, зазначених у вказаних постановах Верховного суду до обставин, зазначених в матеріалах вказаної справи є недоцільним з огляду ще й на наступне.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, які застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961 - IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Разом з тим, відповідно до п. 30.1. ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у Постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частини 1,2 стаття 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результат порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином під збитками необхідно розуміти фактичні витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права.

З наведеного вище випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів - цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із порушенням.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди - деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» розмір страхового відшкодування, а також те, що згідно висновку експерта №3926 від 21.11.2022, враховуючи п. 30.1. ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відновлювальний ремонт автомобіля «Кіа Rio», 2011р.в., р/н НОМЕР_2 було визнано економічно необґрунтованим, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 , як винної особи, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, завданої останній, шляхом знищення її автомобіля (ринковою вартістю пошкодженого автомобіля станом на момент ДТП) та отриманим страховим відшкодуванням.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, зазначеною в постанові Великої Палати Верховного суду від 14.06.2023 по справі № 125/1216/20, відповідно до якої за змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Таким чином, враховуючи висновки експертного дослідження, на які як на доказ обґрунтованості своїх позовних вимог посилається позивача, суд дійшов висновку, що ремонт належного позивачці автомобіля марки Кіа Rio, 2011р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

Позивачкою не надано доказів того, що нею здійснювались заходи щодо відновлення належного їй на праві власності пошкодженого транспортного засобу Кіа Rio, 2011р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 .

Порядок відшкодування завданої позивачці шкоди має відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивачка мала передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачкою було передано залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду.

Разом з тим, відповідно до позиції Верховного суду Касаційного цивільного суду, вкладеній у постанові від 11.01.2023 (справа № 211/3277/20), за обставин визнання транспортного засобу фізично знищеним, коли сума страхової виплати не покривала у повному обсязі заподіяної шкоди, Верховний Суд виходив з того, що винні в ДТП особи зобов`язані відшкодувати потерпілим різницю між розміром завданої шкоди (при тому, що до цього розміру не входить вартість залишків транспортного засобу) і сумою страхової виплати. При ухваленні рішення про компенсацію шкоди за статтею 1194 ЦК України з урахуванням вимог вищезгаданої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в суду відсутні підстави зобов`язувати потерпілого передати залишки транспортного засобу особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (винному)».

З огляду на вищевказане, суд вважає на необхідне частково задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути з відповідача на користь позивачки майнову шкоду завдану пошкодженням належного останній транспортного засобу у сумі 66 146,18 гривень = (244 790,84грн. 120 000,00 грн. 58 644,66 грн.), з яких:

244 790,84 грн. розмір встановленого висновком експерта №3926 від 21.11.2022 матеріального збитку, завданий позивачці, який дорівнює ринковій вартості пошкодженого автомобіля станом на 30.08.2022 до ДТП;

120 000,00 грн. сплачений 30.09.2022 ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 розмір страхового відшкодування відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №209269072 від 04.06.2022;

58 644,66 грн. ринкова вартість залишків належного позивачці автомобіля після ДТП (30.08.2022).

З огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне залишити позивачці залишки пошкодженого після ДТП, що сталася 30.08.2022 з вини ОСОБА_2 автомобіля Кіа Rio, 2011р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 .

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачка зазначила, що через протиправну поведінку відповідача їй були спричинені моральні страждання у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. ДТП та пошкодження транспортного засобу вплинуло на якість її повсякденне життя, в тому числі за рахунок того, що у вона не могла користуватись пошкодженим автомобілем, тому виникала потреба шукати таксі та інші засоби перевезення, витрачати зайвий час та турбуватись про те, чи буде змога вирішувати робочі питання вчасно. До того ж, вона була змушена звертатись до СТО та по допомогу юристів для вирішення проблемних питань, які пов`язані з пошкодженням автомобіля. Також значних моральних страждань завдала фактична відмова/ігнорування відповідача від виплати збитків в добровільному порядку.

В обґрунтування вищевказаного, позивачкою та адвокатом не було надано жодного доказу, а сам факт ДТП не є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Проте, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну поведінку щодо неї, людини відчуває страждання (моральну шкоду), а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Тому, з огляду на вищевказане, суд приймає доводи позивачки про те, що через пошкодження транспортного засобу у неї дійсно міг змінитися звичайний ритм життя, оскільки вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

При чому відповідачем не спростовані факти наявності нематеріальних втрат, наведені позивачкою.

Отже, суд вважає, що завдана позивачці моральна шкода у контексті обставин, встановлених під час розгляду справи, не може бути компенсована лише відшкодуванням її матеріальних втрат.

За таких обставин суд вважає обґрунтованою позовну вимогу позивачки про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, яку суд оцінює у сумі 3 000,00 грн., яка на думку суду є адекватною завданій позивачці шкоди та буде відповідати принципам розумності та справедливості, встановленим в статті 23 ЦК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо стягнення на користь позивачки витрат за проведення експертного автотоврознавчого дослідження, суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать окрім іншого витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.01.2003 №142/5/2092 методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТ3), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТ3. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту.

Згідно п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 методика застосовується з метою визначення ринкової вартості КТЗ, їх складників у разі відчуження; визначення стартової ціни КТЗ для їх продажу на аукціоні чи за конкурсом; визначення вартості КТ3 як об`єкта застави; визначення вартості КТ3 у складі майна фізичних осіб для його декларування; визначення вартості КТ3 для страхування фізичними та юридичними особами; визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТ3; визначення вартості відновлювального ремонту КТ3; визначення вартості КТ3 для розв`язання майнових суперечок; визначення вартості арештованих, конфіскованих або визнаних безхазяйними КТ3, їх складників у разі вимушеного їх продажу; визначення вартості КТ3, його складників, що ввозяться на митну територію України; визначення вартості відокремленого КТ3 в складі основних засобів юридичних осіб; в інших випадках у разі визначення вартості відокремленого КТ3 для встановлення розміру обов`язкових платежів до бюджету.

Наданий до справи Висновок експертноготоварознавчого дослідження №3926 від 21.11.2022, складений судовим експертом Филь Олегом Павловичем, який є експертом-товарознавцем, має вищу освіту, стаж роботи за фахом інженер-механік з 1996 року, має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, заподіяного власнику транспортного засобу» (Свідоцтво № НОМЕР_6 , видане міністерством юстиції України, дійсне до 13.12.2022)

Відповідач в ході розгляду справи з клопотаннями про проведення у справі будь-якої іншої експертизи не звертався, заперечення на поданий позивачкою Висновок №3926 від 21.11.2022 не подав, як і не подав будь-якого іншого експертного дослідження (висновку), яким би було спростовано розміри ринкової вартості пошкодженого ТЗ до та після ДТП, вартості його відновлювального ремонту, тощо.

Крім того, судом враховано, що вказаний Висновок прийнято страховиком як належний та страховою компанією відшкодовано шкоду у розмірі 120 000,00 грн., що узгоджується з вимогами закону.

Відповідно до приписів п.34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивачкою в обґрунтування понесених витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження було надано всі необхідні докази, а тому, з врахуванням положень ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати за проведення вказаного дослідження у сумі 1 325,00 грн. = (66 146,18*100/124 790,84).

Щодо витрат позивачки на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Як передбачено у ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Приписами ч.1 ст.26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, позивачкою заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. за написання позовної заяви та 10% від задоволення суми заявлених вимог 13 479,08 грн. = (124 790,84 грн. + 10 000,00 грн.), на підтвердження яких надані наступні докази:

- сканкопію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.01.2023, відповідно до яких адвокатське бюро «ЮРИСТКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого» в особі адвоката представляє інтереси позивачки ОСОБА_8 ;

- сканкопію Додатково договору від 19.01.2023 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.01.2023, відповідно до якої написання позовної заяви погоджено у сумі 5 000,00 грн. (5 год.), участь адвоката у судовому засіданні 1 500,00 грн. (1,5год.); гонорар адвоката за надані послуги за вказаним договором становить 10 % від суми, що буде стягнута з відповідача; у тому випадку, якщо рішення суду буде ухвалене не на користь клієнта, він звільняється від обов`язку сплати гонорару;

- санкопію Рахунку від 23.01.2023 на сплату 5 000,00 грн. за написання позовної заяви та Акту від 23.01.2023 про надані послуги з написання позовної заяви на суму 5 000,00 грн.;

- сканкопію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.04.2023 серії АР №1120046.

Суд визнає надані стороною позивачки докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Разом з тим, як вбачається з наданих стороною позивачки доказів адвокатським бюро в особі адвоката Працевитого Г.О. та Скользнєвої В.В. здійснено такі роботи та послуги: складено позовну заяву на суму 5 000,00 гривень, участь у судовому засіданні (22.11.2023 з 10.13 год. по 10.18 год.). Загальна вартість послуг становить 5 083,33 грн., з яких 5 000,00 грн. за написання позову, 83,33 грн. за участь в судовому засіданні 22.11.2023 (загалом 5хв.).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, а саме у сумі 69 146,18 гривень = (66 146,18грн. + 3 000,00грн), гонорар, який відповідно до положень п. 3.1 Додаткового договору від 19.01.2023 позивачка повинна буде сплатити адвокатському бюро, склав 6 914,62 грн.

З урахуванням вищевказаного, до стягнення підлягає (згідно вимог позивачки) загальний розмір витрат на правничу допомогу у сумі 11 997,95 грн. = (5 083,33 грн. +6 914,62 грн.)

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Відповідачем та його представником адвокатом Шутак Ю. В. клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5,9 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Судом встановлено, що 19.01.2023 між позивачкою та адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого в особі адвоката укладений Договір про надання правової (правничої) допомоги б/н (далі - Договір). Професійна правнича допомога, обумовлена Договором, надавалася адвокатом Працевитим Г.О. на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10.04.2023 серії АР №1120046 та адвокатом Скользнєвою В.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 03.07.2023 серії АР №1129634, відповідно до яких адвокати представляли інтереси позивачки ОСОБА_1 у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя.

Відповідно до Додаткового договору від 19.01.2023 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.01.2023, Рахунку від 23.01.2023 на сплату 5 000,00 грн. за написання позовної заяви та Акту від 23.01.2023 про надані послуги з написання позовної заяви на суму 5 000,00 грн., загальна вартість наданої позивачці професійної правничої допомоги склала 11 698,15 грн., в тому числі: складання позовної заяви - 5 000,00 гривень; участь у судовому засіданні (22.11.2023 з 10.13 год. по 10.18 год.) - 83,33 грн.; гонорар за надані послуги - 6 914,62 грн.

Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, вказаний позов було подано шляхом його направлення через поштове відправлення, а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представником позивачки на надання правової допомоги згідно вказаного переліку, зазначеного у Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 19.01.2023, відповідно до якого сторонами погоджено розмір гонорару.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Підсумовуючи викладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, що вказані вище, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивачки є завищеним, неспівмірним, тому зменшує такі витрати на суму до 10 000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд розраховує судові витрати, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (53,00 %) та стягує з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 5 300,00 грн. та судового збору у сумі 727,64 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягають: майнова шкода - 66 146,18 грн., моральна шкода - 3 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору 724,64 грн., витрати за проведення експертного авто товарознавчого дослідження 1 325,00 грн., витрати на правничу допомогу 5 300,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 76 495 (сімдесят шість тисяч чотириста дев`яносто п`ять) гривень 82 копійки, з яких:

майнова шкода, спричинена пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП - 66 146,18 грн.,

моральна шкода - 3 000,00 грн.,

витрати по сплаті судового збору 724,64 грн.,

витрати за проведення експертного авто товарознавчого дослідження 1 325,00 грн.,

витрати на правничу допомогу 5 300,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.02.2024.

Реквізити учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.С. Звєздова