ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/25/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гусак О.С., з секретарем Володьком С.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивачів - адвоката Сеньок О.А.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сікача О.М.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 , треті особи: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , про визнання недійсним та скасування наказу органу приватизації, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 , треті особи: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , про визнання недійсним та скасування наказу органу приватизації, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, щоОСОБА_4 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській ДЕС категорії 1. На протязі 15 років він перебував на позачерговому обліку в житловій комісії Дніпровського району у м. Києва. 22 серпня 2007 року він отримав ордер № 02630 серії Б виданий Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією на зайняття сім`єю із чотирьох осіб квартири АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_5 ; ОСОБА_1 - дружина; ОСОБА_6 - син; ОСОБА_2 - онука. 4 серпня 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято наказ № 206 «Про приватизацію квартири АДРЕСА_1 ». На підставі зазначеного наказу, 4 серпня 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видане свідоцтво про право власності на житло, згідно вказана квартира належить на праві власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по частки кожному. Вважає, що приватизація квартири з порушенням норм закону, що регулює спірні відносини, що полягає у неправильному визначенні розміру часток в спільній сумісній власності, оскільки він мав пільгу в отриманні ним додаткової житлової площі, передбаченої Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки абз. 3 п. 10 ст. 20 цього Закону встановлює, що особам, які перенесли променеву хворобу будьякого ступеня або стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, які потребують поліпшення житлових умов, надається додаткова жила площа у вигляді окремої кімнати.

Вважає, що орган приватизації при винесенні спірного розпорядження в частині визначення часток у спільній власності мав передати йому у власність частку у розмірі 1/2 квартири, а членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_1 та сину - ОСОБА_6 по 1/2 частки спірної квартири. Виходячи з такого розрахунку, що йому і належить 13,65 кв.м (норма жилої площі) та додаткова окрема жила кімната площею не менше ніж 13,65 кв.м, що разом дорівнює площі 27,3 кв.м, яка є половиною від загальної жилої площі 54,2 м2.

Оскільки, ОСОБА_4 участь у приватизації участі не брав, заяву встановленого зразку на приватизацію квартири, визначену ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" не подавав та не писав, вважає що приватизація (правочин) відбулась без його волевиявлення.

Після смерті сина ОСОБА_6 залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги на зазначене майно в рівних долях по 1/16 частці були: ОСОБА_4 (батько), ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_7 (дочка) та ОСОБА_2 (дочка). ОСОБА_4 та ОСОБА_8 від своїх часток в спадщині відмовились на користь ОСОБА_1 . 14 квітня 2017 року державним нотаріусом Шістнадцятої державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. у спадковій справі № 670/2016 було видано свідоцтво про право на спадщину, яке зареєстровано у реєстрі за № 1-440, згідно з яким ОСОБА_1 належить на праві власності в порядку спадкування за законом 3/16 частки від 1/4 частки в квартирі. 13 квітня 2018 року державним нотаріусом Шістнадцятої державної нотаріальної контори Трапезніковою 3.0. в спадковій справі № 670/2016 було видано свідоцтво про право на спадщину, зареєстровано в реєстрі за № 1-335, згідно з яким ОСОБА_2 належить на праві власності в порядку спадкування за законом 1/16 частки від 1/4 частки у квартирі.

Посилаючись на те, що орган приватизації при винесенні спірного розпорядження в частині визначення часток у спільній власності мав передати йому у власність частку у розмірі 1/2 квартири просив:

-визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 4 серпня 2008 року № 206 «Про приватизацію квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло видане 4 серпня 2008 року Головним управлінням житлового забезпеченнявиконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу від 4 серпня 2008 року № 206.

-- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 14 квітня 2017 року державним нотаріусом Шістнадцятої державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. у спадковій справі № 670/2016, зареєстроване в реєстрі за № 1-440, згідно з яким ОСОБА_1 належить на праві власності 3/16 частки в квартирі АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 13 квітня 2018 року державним нотаріусом Шістнадцятої державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. у спадковій справі № 670/2016, зареєстроване в реєстрі за № 1-335, згідно з яким ОСОБА_2 належить на праві власності 1/16 частка в квартирі АДРЕСА_1 .

-визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 в наступних частках: за ОСОБА_4 - частки в порядку приватизації державного житлового фонду; за ОСОБА_1 - на 1/6 частки від в порядку приватизації державного житлового фонду та на 3/24 частки в порядку спадкування за законом; за ОСОБА_2 - 1/6 частки від 1/2 частини в порядку приватизації державного житлового фонду та 1/24 частки в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

1 серпня 2023 року до суду надійшла зава позивачів про усунення недоліків.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 4 жовтня 2023 року.

4 жовтня 2023 року у судове засідання з`явилися представник позивача Сеньок О.А. та представник ОСОБА_2 - Сікач О.М .

Представник позивачів заявила клопотання про витребування матеріалів спадкової справи, судом було вказане клопотання задоволено.

Представник відповідача просив відкласти розгляд справи для підготовки відзиву, судом задоволено клопотання та відкладено розгляд справи на 16 листопада 2023 року.

16 жовтня 2023 року до суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Сікача О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказував на те, що ОСОБА_2 не визнана такою що втратила право на проживання квартирою, з 22 серпня 2007 року з моменту отримання ордеру до 4 серпня 2008 року прийняття рішення про приватизацію не ініцювали право втрати ОСОБА_2 користування квартирою, твердження ОСОБА_4 про те, що він не брав участі у приватизації не відповідає дійсності, оскільки на підставі ордеру був вселений в квартиру, після смерті сина відмовлявся від своєї частки на користь дружини, на протязі 10 років на підставі оскаржуваних документів здійснював володіння квартирою та спадкування її часток.

31 жовтня 2023 року до суду надійшли витребувані матеріали спадкової справи № 670/2016.

7 листопада 2023 року до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи ОСОБА_3 , яка вважає, що визначення частки ОСОБА_4 у квартирі на момент її приватизації була з порушенням норм Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки її дід мав на приватизацію житла із перевищенням норм жилої площі. Враховуючи наведене, просила задовольнити позовні вимоги.

16 листопада 2023року до суду надійшло клопотання від адвокат Сікача О.М. про забезпечення судових витрат.

16 листопада 2023 року до суду з`явилися позивач ОСОБА_1 , представник позивачів Сеньок О.А. та представник ОСОБА_2 - Сікач О.М .

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачів про допит ОСОБА_1 у якості свідка та долучені до матеріалів справи додаткових доказів від позивачів.

Судове засідання було відкладено на 17 січня 2024 року.

4 грудня 2023 від представника Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради надійшов відзив, в якому представник відповідача просив відмовити у позові, із тих підстав, що 7 липня 2008 року ОСОБА_4 був поданий пакет документів, який заявник зобов`язаний надати до уповноваженого органу з метою оформлення права власності та видачою свідоцтва про право власності, заявники зазначені у заяві мали право отримати свідоцтво про право власності на квартиру, свідоцтво видане з дотриманням передбаченої на той час процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

17 січня 2024 року до суду з`явився представник ОСОБА_2 - Сікач О.М. просив задовольнити клопотання про забезпечення судових витрат, представник позивачів просила у задоволенні клопотання відмовити та подали письмові заперечення на вказане клопотання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року у задоволенні клопотання було відмовлено.

Судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 14 лютого 2024 року.

14 лютого 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді.

Наступною датою судового засідання визначено 29 лютого 2024 року.

29 лютого 2024 року ОСОБА_1 та представник позивачів адвокат Сеньок О.А. просили позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Сікач О.М. просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 просила позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, кожен окремо та у сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом (стаття 345 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом.

Частиною третьою статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 посилається на те, що він не брав участь у приватизації, заяву встановленого зразку на приватизацію квартири, визначену ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" не подав та не писав, вважає що приватизація (правочин) відбулась без його волевиявлення та з порушенням Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, судом встановлено, що згідно заяви наймача квартири ОСОБА_4 , яку він адресував керівнику органу приватизації він просив при оформленні квартири у спільну часткову власність передбачити розподіл долі власності між членами сім`ї у наступному співвідношенні в рівних частинах кожному (а.с. 193 зворот)

Відповідно до довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ним приміщення у квартирі мешкають та мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_4 - наймач, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_2 - онука (а.с. 193).

Зі змісту наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 4 серпня 2008 року № 206 «Про приватизацію квартири АДРЕСА_1 » заяву гр. ОСОБА_4 задоволено та передано йому та членам його сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у приватну власність вказану квартиру (а.с. 192).

На підставу наказу ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 за підписом заступника голови Київської державної адміністрації Голицею М. видано свідоцтво про право власності на житло від 4 серпня 2008 року в рівних частинах кожному, загальна площа квартира становить: 107 кв.м (а.с. 194).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 106).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є його батьки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та дочки ОСОБА_7 та ОСОБА_2

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відмовились від належної частки їм майна після смерті ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 (а.с. 105).

14 квітня 2017 року державним нотаріусом Шістнадцятої державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 128, 138).

Після смерті ОСОБА_6 квартирою АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності володіють: - ОСОБА_4 - у розмірі 1/4 (4/16) частки квартири; - ОСОБА_1 - у розмірі та 3/16 (7/16) частки квартири; - ОСОБА_2 - у розмірі та 1/16 (5/16) частки квартири

Враховуючи наведене, обставини зазначені у позові про те, що приватизація жила відбулася без волі ОСОБА_4 всупереч вимогам Закону та його волі є недоведеними та необгрунтованими.

Позивачі не доведи порушення їх прав про передачу у власність державного житлового фонду.

Доводи ОСОБА_4 щодо відсутності його волевиявлення на приватизацію та неподання ним заяви на приватизацію спростовуються матеріалами справи.

На підставі його заяви було видано свідоцтво про приватизацію квартири у тих частках у яких сам ОСОБА_4 зазначив у заяві.

Яким чином порушено права позивачів органом приватизації ними не вказано, факти на які посилають у заяві не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

З моменту видачі свідоцтва про право власності на квартиру та звернення до суду з указаним позовом пройшло 15 років, позивачі були власниками квартири, проживали в ній, після смерті сина реалізували свої права та жодного разу не ставили питання про порушення їх прав при приватизації.

Посилання позивачів на абзац 3 п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд до уваги не бере, оскільки вказаний Закон на відносини приватизації державного житлового фонду не поширюється.

ОСОБА_4 не був позбавлений права звернутися до відповідних органів із відповідною заявою та реалізувати своє право, передбачене вказаним законом.

Особи, які мали право на приватизацію житла використали своє законне право у порядку передбаченому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду"отримавши у власність частки у квартирі.

Спірне житло знаходиться у власності позивачів у розмірах визначених Законом та частина його перейшла до них у порядку спадкування після смерті сина на підставі заяв про прийняття ними спадщини. Частина одного із співвласників була розподілена між спадкоємцями на підставі заяв із видачею відповідних свідоцтв.

Таким чином, підстави для визнання правовстановлюючих документів недійсними та перерозподіл часток власників відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 , треті особи: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , про визнання недійсним та скасування наказу органу приватизації, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на квартиру, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 березня 2024 року.

Суддя О.С. Гусак