КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/13178/23

номер провадження: 22-ц/824/1049/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Поддимай Андрія Борисовича на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2023 року у складі судді Дубас Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), третя особа: акціонерне товариство «Універсал Банк», про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (далі - Вишневий ВДВС), третя особа: акціонерне товариство «Універсал Банк», про звільнення майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що під час оформлення спадкового майна позивачці стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис за реєстраційним номером обтяження 9845845 про арешт всього майна в межах суми стягнення 100 346 грн 17 коп. солідарно. Підставою обтяження є постанова про відкриття виконавчого провадження №968/2-2010 від 13 травня 2010 року, винесена відділом Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції (далі - ВДВС Києво-Святошинського РУЮ).

Вказувала, що вона звернулася з письмовою заявою до Вишневого ВДВС із заявою про видачу постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки вважала що арешт на майно накладено безпідставно, тому що боржник ОСОБА_2 погасила заборгованість у повному обсязі. По факту погашення заборгованості ОСОБА_2 ВДВС Оболонського РУЮ виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №38524091 від 15 грудня 2016 року, у зв`язку зі сплатою усіх сум. Зазначала, що на її звернення Вишневий ВДВС повідомив про неможливість вчинення виконавчих дій щодо зняття арешту у завершеному та знищеному виконавчому провадженні.

Також вказувала, що накладений арешт порушує її право на володіння, користування та розпорядження своє власністю та, враховуючи факт погашення заборгованості ОСОБА_2 , за яку позивачка була поручителем, позивачка вважала, що накладений арешт на її майно підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила скасувати арешт на все майно (реєстраційний номер обтяження 9845845), що належить їй, накладений у виконавчому провадженні НОМЕР_1 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №968/2-2010 від 13 травня 2010 року, винесеної ВДВС Кисво-Святошинського РУЮ.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2023 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала судді першої інстанції мотивована тим, що за приписами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Оскільки із змісту позовної заяви вбачається, що арешт на майно позивачки було накладено постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, то позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а питання про зняття арешту з майна повинно вирішуватись за скаргою, поданою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

З наведених підстав, суддя першої інстанції дійшов висновку, що оскільки заява ОСОБА_1 про зняття арешту з майна підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Поддимай А.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддею першої інстанції не враховано, що виконавче провадження було завершено і на момент подання цього позову ОСОБА_1 статусу боржника вже не має. Крім того, з відповідей виконавчої служби від 14 квітня 2023 року та від 10 травня 2023 року вбачається, що арешт неможливо зняти у завершеному та знищеному виконавчому провадженні. Тому вважає, що єдиним ефективним способом є зняття арешту у судовому порядку.

Вказує, що у ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав, з яких виконавець має право зняти арешт. Жодна з підстав у ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» не підпадає під ситуацію ОСОБА_1 . Для такого випадку існує ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на наведені вище обставини, вважає, що суд першої інстанції мав відкрити провадження та розглянути позовну заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна на підставі ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційногo суду не направили.

Згідно з ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання, призначене на 05 березня 2024 року на 10 год 00 хв., не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом, завчасно, належним чином в установленому законом порядку, що підтверджується наявними у справі доказами, причини неявки суду не повідомили.

Так, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Поддимай А.Б. та відповідач Вишневий ВДВС у Бучанському районі повідомлялися судом шляхом направлення 25 грудня 2023 року судової повістки на вказані ними електронні адреси, які того ж дня були доставлені їм, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

За таких обставин, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Поддимай А.Б. та відповідач Вишневий ВДВС у Бучанському районі вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Представник АТ «Універсал банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення 28 грудня 2023 року судової повістки.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

З доданих до позовної заяви документів вбачається, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис за реєстраційним номером обтяження 9845845 про арешт всього майна в межах суми стягнення 100 346 грн 17 коп. солідарно. Підставою обтяження є постанова про відкриття виконавчого провадження №968/2-2010 від 13 травня 2010 року, винесена ВДВС Києво-Святошинського РУЮ (а.с.9-10).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 від 03 березня 2023 року Вишневим ВДВС у Бучанському районі повідомлено, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що інформація про виконавчі провадженні, які перебувають чи перебували у Відділі відносно боржника ОСОБА_1 відсутня, у зв`язку з тим, що функціонування реєстрів виконавчого провадження введено з 2013 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, виявлено обтяження №9845845 від 20 травня 2010 року на невизначене майно в межах суми 100 346 грн 17 коп. солідарно, за постановою №968/2-2010 від 13 травня 2010 року, накладеним ВДВС Києво-Святошинського РУЮ (а.с.17).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 від 20 квітня 2023 року Вишневим ВДВС у Бучанському районі повідомлено, що з отриманої пошукової інформації за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що у Відділі з 13 травня 2010 року по 13 грудня 2010 року перебувало ВП НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-1998, виданого 09 квітня 2010 року Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал банк» боргу в сумі 100 346 грн 17 коп., яке завершено 13 грудня 2010 року відповідно до п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з направленням за належністю до іншого відділу ДВС. При цьому роз`яснено, що підстави для зняття арешту передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с.18).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ч.3 ст. 124 Конституції України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що наявність арешту, накладеного постановою державного виконавця на все майно боржника у завершеному виконавчому провадженні, унеможливлює здійснення належної реалізації та захисту її майнових прав та порушує її право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Згідно з ч.1 ст.32 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до чч.1-4 ст.57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні положення містяться і в ст.56 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Так, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок про те, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

Установивши, що позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, суддя першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження нею рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

За таких обставин, висновки судді першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є обґрунтованими, оскільки заява ОСОБА_1 про зняття арешту з майна підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони виконавчого провадження можуть оскаржити дій чи бездіяльність лише безпосередньо в процесі здійснення виконавчого провадження, а після завершення виконавчого провадження особа втрачає статус боржника, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку на час прийняття державним виконавцем постанови від 13 травня 2010 року про накладення арешту на майно боржника, ОСОБА_1 була стороною виконавчого провадження, а саме, вона мала статус боржника, а відтак припинення чи закінчення виконавчого провадження на змінює її статусу.

З наведених підстав також не заслуговують на уваги доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження знищено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків, викладених в ухвалі судді першої інстанції, обставинам справи, та порушення суддею норм процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції є законною і обґрунтованою, суддею додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поддимай Андрія Борисовича залишити без задоволення.

Ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: