КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 369/2813/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3365/2024Головуючий у суді першої інстанції - Янченко А.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Козирем Сергієм Володимировичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2023 року

та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь 264 247,00 грн боргу за Попереднім договором;

три % річних за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, які станом на день подання позову складають 23 121,61 грн;

інфляційні витрати за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, які станом на день подання позову складають 107 812,78 грн;

понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18.02.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, який засвідчено нотаріусом Дудкіною Н.В. та зареєстровано в реєстрі під номером 322.

Згідно пункту 1 Попереднього договору, продавець у строк до 30.03.2020 зобов`язувався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 28,7 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої - :03:006:0031, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 264 247,00 грн, що еквівалентно 9 726,00 доларів США.

Згідно пункту 5 Попереднього договору, сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 264 247,00 грн протягом одного місяця.

Всупереч умовам Попереднього договору, продавець не передав у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30.03.2020 року, так і станом на день подання цієї заяви. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якій має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію.

Крім того, позивач зазначав, що всупереч умовам Попереднього договору продавцем не повернуто покупцю одержану від нього суму авансу як протягом одного місяця, так і станом на день подання цієї заяви. При цьому, розшукати продавця для вручення вимоги про повернення авансу не вдається можливим, оскільки останній за місцем реєстрації не перебуває, на зв`язок не виходить, працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу його контактів не надають (а.с. 1-6).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.09.2023 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 264 247,00 грн. основного боргу, три відсотки річних в розмірі 23 121,61 грн, інфляційні втрати в розмірі 107 812,78 грн та 3 161,45 грн судового збору. Закрито провадження у частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди (а.с. 132-137).

18.09.2023 ОСОБА_2 , через свого представника, було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних за боргом за період з березня 2023 року до серпня 2023 року у розмірі 3 963,70 грн;

інфляційні витрати за боргом за період з лютого 2023 року до серпня 2023 року у розмірі 4 492,20 грн.

витрати на правничу допомогу адвоката у зв`язку з розглядом справи у розмірі 11 500,00 грн.

Подану заяву обґрунтовувала тим, що звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 заявлялось вимоги про стягнення з відповідача на її користь 3% річних та інфляційні витрати з дня виникнення боргу до дня прийняття рішення у справі. Оскільки не можливо було передбачити тривалість розгляду справи і розмір інфляції, який буде встановлено до дня ухвалення судом рішення у справі, позивачем було зазначено розрахунок відповідальність за порушення грошового зобов`язання станом на момент звернення до суду з даним позовом, а саме по лютий 2023 року включно. Однак, подальшого розрахунку судом першої інстанції проведено не було (а.с. 139-140).

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.10.2023 заяву представника позивача ОСОБА_2 - Андрєєва М.А. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 369/2813/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 % річних у розмірі 3 963,70 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 492, 20 грн, та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6 500,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено (а.с. 152-155).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та додаткове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 264 247,00 грн основного боргу, у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Вказує, що предметом Попереднього договору є укладання в майбутньому договору купівлі-продажу квартири - Основного договору. Передумовою для укладання такого договору має бути введений в експлуатацію будинок та оформлене право власності на квартиру на відповідача. Враховуючи те, що відповідач не мав у власності зазначену вище квартиру, а відповідно і не мав об`єктивної можливості укласти Основний договір, тому відповідно відсутні факти відмови чи ухилення відповідача від укладання Основного договору. При цьому, позивачем не надано жодного доказу відмови відповідача від укладення Основного договору. Таким чином, жодна з подій визначених п. 5 Попереднього договору з моменту укладення і протягом його дії (до 30.03.2020) не настала.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач обґрунтовано не мав можливості укласти з позивачем у встановлений Попереднім договором термін Основний договір, у зв`язку із відсутністю у відповідача необхідних документів для укладання Основного договору, які будуть отримані останнім після закінчення будівництва.

Окрім того, строк (термін) та порядок повернення грошових коштів по закінченню строку дії Попереднього договору у випадку не укладення Основного договору сторонами визначено не було. Позивач, по закінченню строку для укладання Основного договору, не зверталась до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, а звернулась до суду лише 27.02.2023.

З висновками додаткового рішення апелянт не погоджується з тих підстав, що під час судового розгляду, судом першої інстанції було розглянуто всі заявлені вимоги позивача, а ті вимоги, які ставить позивач у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення, при зверненні до суду з даним позовом, не заявлялися, та відповідні розрахунки не надавалися під час судового розгляду, а відповідно і відсутня правова підстава їх задоволення шляхом винесення додаткового рішення.

До того ж, відповідач не погоджується із заявленим розміром понесених витрат на надання правничої допомоги. Вказує, що із наданих квитанції вбачається, що грошові кошти було отримано як фізичною особою Андрєєвим М.А. , так і ФОП Андрєєв М.А. , а от доказів понесених витрат на надання правової допомоги саме адвокатом Андрєєвим М.А. позивачем не доведено (а.с. 161-168зв.).

25.12.2023 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що стягнення з відповідача коштів, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, відновило порушене право позивача на отримання коштів фактично у тому ж розмірі, що і на момент укладення попереднього договору, враховуючи тривалість невиконання зобов`язань щодо передання майна, враховуючи, що попередній договір чітко встановив дату укладання основного договору, а також строк повернення авансу у випадку не укладення основного договору (а.с. 197-198зв.)

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Козир С.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - Андрєєв М.А. заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга на рішення не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву про відшкодування понесених позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, керуючись ч. 4 ст. 141 ЦПК України, виходив з того, що заявлений розмір понесених витрат значно перевищує суму, заявлену у попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2019 між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_1 (продавець) було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі продажу квартири, який засвідчено нотаріусом Дудкіною Н. В. та зареєстровано в реєстрі під номером 322.

Згідно пункту 1 Попереднього договору, продавець у строк до 30.03.2020 зобов`язувався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 28,7 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої - :03:006:0031, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 264 247,00 грн, що еквівалентно 9 726,00 доларів США.

Згідно пункту 5 Попереднього договору, сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу в розмірі 264 247,00 грн протягом одного місяця.

Всупереч умовам Попереднього договору, продавець не передав у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30.03.2020, так і станом на день ухвалення рішення суду, а також продавцем не повернуто покупцю одержану від нього суму авансу.

За умовами договору відповідач зобов`язувався збудувати житловий будинок до 30.03.2020, та договір купівлі-продажу квартири мав бути нотаріально посвідчений не пізніше 30.03.2020.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Із матеріалів справи вбачається, що умовами Договору визначено термін укладення основного Договору 30.03.2020.

Принцип належного виконання зобов`язання, визначений чинним законодавством України, полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Згідно з частинами 1, 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Отже, оскільки умовами попереднього договору було визначено дату укладання основного договору та передачі квартири, та погоджено наслідки невиконання таких умов, договір у зазначеній частині є чинним та неоскарженим, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач знав про порушення ним умов договору, оскільки будинок не було побудовано та введено в експлуатацію, починаючи з 30.03.2020 і мав повернути грошові кошти прийняті в вигляді авансу в сумі 264 247,00 грн.

Окрім того, у своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів за попереднім договором у розмірі 264 247,00 грн залишити без змін, тобто, в цій частині відповідач визнає позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги про стягнення штрафних санкцій, зазначені у заяві про ухвалення додаткового рішення, позивачем не заявлялись, тому відсутні підстави для їх задоволення є помилковими з огляду на те, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом просила стягнути з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційні втрати за період з дня виникнення боргу і до дня прийняття рішення, і які станом на момент звернення до суду з позовом складали 23 121,61 грн та 107 812,78 грн, відповідно.

Однак, у оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції перевірив розрахунок лише за період з 01.04.2020 по 28.02.2023, тому стягуючи 3% річних та інфляційні втрати за період з березня 2023 року до серпня 2023 року, суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 270 ЦПК України, прийняв додаткове рішення, яким фактично усунув неповноту основного рішення.

В той же час, частково задовольняючи вимогу позивача про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджуються лише ордером на надання правової допомоги № 1130824, та платіжними інструкціями.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;,

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св 19), від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18) від 03.03.2021 у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (ч. 2 ст. 137 ЦПК України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляться судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (висновки постанови Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 826/856/18).

Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

Таким чином, для документального доведення понесених стороною витрати на правову допомогу, необхідно надати: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат (висновки постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 (провадження № 61-4683св23).

Однак, до матеріалів справи, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представником позивача не було надано договору про надання правничої допомоги, на підставі якого колегія суддів мала б можливість перевірити обчислення адвокатського гонорару, а також можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару (висновок Верховного Суду у постанові від 03.10.2022 у справі № 569/4771/19 (провадження № 61-12001св20)).

Таким чином, за відсутності об`єктивної можливості пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, визначеного укладеним між адвокатом та стороною договором про надання правничої допомоги, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦРК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги на рішення суду, та часткове задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення, додаткове рішення в частині стягнення понесених витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заявленої вимоги у цій частині. В іншій частині додаткове рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Козирем Сергієм Володимировичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2023 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Козирем Сергієм Володимировичем, на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2023 року залишити без змін

Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот),00 грн скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у стягненні цих витрат. В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 08 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома