РІШЕННЯ

іменем України

14 березня 2024 рокуСправа №451/115/24
Провадження № 2/451/137/24

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.

розглянув у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/115/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

26 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

У позовній заяві зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Руденко Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області помер його дідо ОСОБА_3 . На момент смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в житловому будинку на АДРЕСА_1 , із померлим була зареєстрована та проживала ОСОБА_4 , яка перебувала із ОСОБА_3 у шлюбі. Заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавець не складав, від так мало місце спадкування за законом. У склад спадкової маси після смерті ОСОБА_3 , окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0215 га, що розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району та зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ № 092117, що виданий 10 березня 2000 року, тобто після смерті ОСОБА_3 . Наголошує, що його баба ОСОБА_4 шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлому ОСОБА_3 оригіналів правовстановлюючих документів, проживання із померлим та здійснення опіки над спадковим майном, фактично прийняла спадкову масу, належну чоловікові, що кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР. ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Руденко Червоноградського району Львівської області померла ОСОБА_4 . За життя баба склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що законом матиме право заповіла своєму внуку - ОСОБА_1 . Таким чином, маючи намір оформити свої права на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і, як результат його звернення, 10.01.2019 була відкрита спадкова справа № 63588984 (номер у нотаріуса 2/2019). Проте йому, як спадкоємцю, нотаріусом у письмовій формі було повідомлено, що не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів, оскільки Державний акт, серії ІІІ-ЛВ № 092117, був виданий після смерті ОСОБА_3 . Таким чином, просить суд ухвалити рішення, яким: визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки, загальною площею 2,0215 га, що складаються з трьох земельних ділянок площами 0,5992 га, 0,8034 га та 0,6189 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області, які належали ОСОБА_3 , на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 092117, виданого 10 березня 2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-7).

26 січня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.48).

Ухвалою судді від 30 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2).

Позивач подав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позов підтримує повністю (а.с.128).

Відповідач надіслав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позов визнає повністю (а.с.127).

З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206-207 ЦПК України.

За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовольнити з таких міркувань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Руденко Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області помер дід позивача ОСОБА_3 , що видно з копії Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 4 січня 1998 року (а.с.17).

Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються такими доказами: копія Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 26 лютого 2003 року (а.с.12); копія Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 9 жовтня 1967 року (а.с.16).

На момент своєї смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в житловому будинку АДРЕСА_1 , заповіт від імені померлого не посвідчувався, із ним була зареєстрована та проживала ОСОБА_4 , що видно з копії довідки Лопатинської селищної ради № 60 від 03.02.2021 (а.с.22), яка перебувала з ОСОБА_3 у шлюбі (копія Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_4 , а.с.18).

Як видно з копії довідки Лопатинської селищної ради № 60 від 03.02.2021 (а.с.21), заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавець не складав, а отже спадкування відбувалося за законом.

У склад спадкової маси після смерті ОСОБА_3 , окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0215 га, що розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району та зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ № 092117, що виданий 10 березня 2000 року (а.с.19, 19 зворот), тобто після смерті ОСОБА_3 .

Баба позивача ОСОБА_4 шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлому ОСОБА_3 оригіналів правовстановлюючих документів, проживання із померлим та здійснення опіки над спадковим майном, фактично прийняла спадкову масу, належну чоловікові, що кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР.

Так, статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року (справа № 305/235/17, провадження № 61-11869св19).

Тобто, відповідно, хоч баба і вступила в оперативне управління спадковим майном ОСОБА_3 проте із-за відсутності належних правовстановлюючих документів (Державний акт № 092117 виданий після смерті спадкодавця), спадкових прав у встановленому законом порядку не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Руденко Червоноградського району Львівської області померла ОСОБА_4 , що видно з копії Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_5 від 11 грудня 2018 року (а.с.23).

Як видно з довідок Лопатинської селищної ради №57 від 05.02.2021, №58 від 05.02.2021 та №202 від 02.06.2021, ОСОБА_4 проживала і була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 . У цьому ж буднику на момент її смерті проживав без реєстрації ОСОБА_1 (а.с.26-28).

За життя баба склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що законом матиме право заповіла своєму внуку - ОСОБА_1 , тобто позивачу у справі, що підтверджується копією заповіту від 13.10.2016, посвідченого секретарем виконкому Кустинської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі №130 (а.с.25).

З метою оформити свої права на спадкове майно позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і, як результат його звернення, 10.01.2019 була відкрита спадкова справа № 63588984, номер у нотаріуса 2/2019, що видно з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54696613 від 10.01.2019 (а.с.29).

Проте, йому, як спадкоємцю, нотаріусом у письмовій формі було повідомлено, що не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів, оскільки Державний акт, серії III-ЛВ № 092117 від 10 березня 2000 року, був виданий після смерті ОСОБА_3 (копія Постанови про відмову у вчинення нотаріальних дій від 05.09.23, а.с.42-43).

Відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом, спадщину у встановленому законом порядку не прийняв, до нотаріуса з відповідною заявою не звертався. 10 січня 2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся позивач ОСОБА_1 . Йому були видані: Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серії НРС 540634 від 1 лютого 2022 року; Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серії НРС 540635 від 1 лютого 2022 року; Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серії НРС 540636 від 1 лютого 2022 року. Інших претендентів на спадкову масу з числа спадкоємців за законом судом не встановлено. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи № 63588984, номер у нотаріуса 2/2019 (а.с.62-126).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

На підставі ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин і цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

У контексті вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Узагальнюючи вищенаведене, суд доходить висновку, що після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), шляхом вступу в управління та володіння майном, проте належним чином не оформила своїх спадкових прав. Після її смерті спадщину прийняв за заповітом її внук ОСОБА_1 , оскільки, у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Перешкодою в реалізації його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину на спірні земельні ділянки, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №092117, виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

На підставі ст. 81, 131 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 141, 200, 206, 211, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 315, 354 ЦПК України; ст. 524, 525, 526, 529, 548, 549 ЦК УРСР; ст. 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1223, 1225, 1236, 1268, 1299 ЦК України; ст. 81, 131 ЗК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , право власності на земельні ділянки, загальною площею 2,0215 га, що складаються з трьох земельних ділянок площами 0,5992 га, 0,8034 га та 0,6189 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області, які належали ОСОБА_3 , на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 092117, виданого 10 березня 2000 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони та інші учасники у справі.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено у нарадчій кімнаті 14 березня 2024 року.