Справа № 545/2035/23
Провадження № 2/545/168/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Потетія А.Г.,

за участю секретаря судового засідання: Мамишевій А.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

28.12.2021 року близько 13 год. 50 хв. на а/д Київ Харків Довжанський М-03, 346 км. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом КІА РІСАМТО д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом КІА СЕЕD д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.01.2022 року у справі № 545/1/22 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службовий собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР/204527434 виданого ПрАТ «УАСК «АСКА» дійсного на дату ДТП (страхова сума за шкоду, заподіяну майну, -130 000,00 грн., франшиза за полісом - 2 500,00 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випаду страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З метою визначення розміру заподіяного збитку позивач звернулася до СОД ФОП ОСОБА_3 .

За результатами вказаного звернення було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного Транспортного засобу №228/06- 22 від 14.06.2022 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «КІА CEED» р/н НОМЕР_2 складає 30685,70 грн.; повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «КІА CEED» р/н НОМЕР_2 складає 47 839,75 грн.

Страховик (ПрАТ «УАСК «АСКА») за результатами розгляду заяви позивача про страхове відшкодування прийняв рішення про здійснення страхової виплати за вирахуванням франшизи за полісом (2 500,00 грн.) у розмірі 27 837,34 грн. на рахунок суб`єкта господарювання, що здійснював роботи з відновлення автомобіля ремонтом.

Для використання автомобіля за призначенням Позивач провела повні відновлювально-ремонтні роботи та понесла відповідні витрати з доплати вартості проведення такого ремонту. Як вбачається із Акта виконаних робіт № ЗНБ-006338 від 30.08.2022 року та Меморіальних ордерів щодо оплати за ним, фактичні сукупні витрати на відновлення пошкодженого автомобіля ремонтом становлять 50 837,34 грн.

Разом з тим, у відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № б від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням, а саме: 50 837,34 грн. (фактичний розмір шкоди, заподіяної позивачеві, - повна фактична вартість відновлювального ремонту ТЗ) 30 685,70 грн. (розмір вартості відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу) =19 701,64 грн.

Окрім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами нього підпункту.

Також відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню франшиза за полісом ЕР/204327434, на розмір якої було зменшено страхове відшкодування, у розмірі 2500,00 грн.

Сторона позивача вживала заходи досудового врегулювання спору: так, представник позивача звертався відповідача із Претензією Вих. № 17/02-02/П від 17.02.2023 року, проте вона була проігнорована відповідачем.

Відповідно до ст. 23 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування Моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимори розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її задавала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до абз. 1 п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи і юридичній особі і незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з псуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює Заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а такого інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Належний позивачеві автомобіль «КІА СЕЕD» р/н НОМЕР_2 був її основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на моральним стан.

Окрім того, згідно з Постановою Верховного суду по справі № 761/14285/16-ц від 22 квітня 2019 року: «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань,а тому постання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними».

Таким чином, моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб «КІА СЕЕD» р/н НОМЕР_2 внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 6 000,00 грн.

В зв`язку з вищезазначеним просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь майнову шкоду у розмірі 19 701,64 грн.; франшизу за полісом у розмірі 2 500,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 6 000,00 грн. та судові витрати.

У судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач та його представник до суду не з`явилися, надали відзив, згідно якого позовні вимоги визнали частково виходячи з наступного.

Відповідно до страхового акту № f-20641/1 від 11 травня 2022 року Страховиком на користь станції технічного обслуговування АФ БРОВАРИ АВТО ПРАТ УКРАЇНСЬКА АВТОМОБІЛЬНА КОРПОРАЦІЯ було здійснено платіж у розмірі 27 837, 34 грн., з призначенням платежу: Страхове відшкодування по полісу № ЕР - 204527434 на ремонт авто КІА СЕЕD д.н.з НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 . Виплата зазначеної суми була здійснена на підставі звіту № 32-01-2022 від 20.02.2022р. ФОП ОСОБА_4 .

В зазначеному акті в графі 6 зафіксований розмір матеріальних збитків завданих майну (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 30 337, 34грн. Сума, яка була виплачена Страховиком (за проханням Позивача відповідно до власноручно підписаної заяви про страхове відшкодування від 13.01.2022) на користь АФ БРОВАРИ АВТО ПРАТ УКРАЇНСЬКА АВТОМОБІЛЬНА КОРПОРАЦІЯ була здійснена з розрахунку: 30 337, 34 (матеріальний збиток, завданий майну з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 2 500, 00 грн. (франшиза за полісом) = 27 837, 34 грн.

Водночас, відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ №228/06-22 від 14 червня 2022 року, складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення Позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки КІА СЕЕD д.н.з НОМЕР_2 , оцінюється на дату настання події 28 грудня 2021 року становить 30 685,70 грн.

При цьому, позивач аргументує свої позовні вимоги необхідністю стягнення з Відповідача додаткової суми у розмірі 19 701, 64 грн. з розрахунку 50 837,34 грн. (сума, зазначена в акті виконаних робіт з ремонту транспортного засобу Позивача) - 30 685,70 грн. (вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля визначена у звіті №228/06-22 від 14 червня 2022).

До суду не надано доказів, які підтверджують непогодження позивача з сумою страхової виплати. Тобто, на дату отримання страхової виплати, у позивача не виникло будь-яких заперечень стосовно суми такої виплати, а отже сума страхової виплати між Позивачем та Страховиком вважається узгодженою.

Більш того, в графі 7 Рахунок СТО страхового акту зазначена підстава Рахунок - фактура № від 10.01.2022, АФ БРОВАРИ - АВТО на суму 51 842, 96. Із зазначеного слідує, що на момент (13.01.2022) написання заяви про страхове відшкодування Позивач володів інформацією щодо повної вартості відновлення транспортного засобу. Проте, на дату (29 червня 2022) отримання страхової виплати Позивачем було замовлено той факт, що сума страхової виплати менша, ніж повна вартість відновлення транспортного засобу.

До суду не подано доказів, які підтверджують дійсну вартість запчастин, які були куплені Позивачем та/або АФ БРОВАРИ АВТО для відновлення транспортного засобу Позивача. Тобто, в акті приймання передачі виконаних робіт ЗНБ 006330 від 30 серпня 2022 року зазначений перелік деталей та їх вартість, яка не підтверджена належними доказами, наприклад: накладка бампера заднього - 8 332, 00 грн., ліхтар стоп сигналу - 3 185, 95 грн. Більш того, в звіті про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ №228/06-22 від 14 червня 2022 року зазначено, що ліхтар додаткового стоп сигналу - розламаний. Однак, на фотознімках, які здійснені Відповідачем під час ДТП, не видно, що ліхтар має ознаки зламаного.

Відповідно до страхового полісу № ЕР - 204527434, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн. Розмір фактичної шкоди, завданої транспортному засобу Позивача за його міркуваннями складає - 50 837, 34 грн. Вказана сума є меншою, ніж сума ліміту за страховим полісом.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц та Касаційного цивільного суду від 27.05.2020 у справі № 490/5676/18.

З огляду на вище зазначене, вважаємо, що позовні вимоги Позивача в цій частині є необґрунтованими, безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню. А сума заявлених позовних вимог не відповідає засадам розумності та співрозмірності.

Заперечення наведених позивачем обставин та правових підстав щодо відшкодування моральної шкоди позивачу.

Відповідно до ст. 23 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого є:

- моральна шкода, що полягає у Фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я:

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичнійособі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, (ст. 26-1 Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.).

В постанові Полтавського районного суду Полтавської області від 17.01.2022, у справі №545/1/22 про притягнення Відповідача до адміністративної відповідальності відсутні будь які приписи, відповідно до яких під час ДТП за участі позивача і відповідача, Позивач зазнав будь-якого ступеня каліцтва або іншого ушкодження здоров`ю.

На виконання вимог п.5 постанови пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем не надано до суду доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння Відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Посилання Позивача на постанову Верховного Суду у справі 761/14285/16-ц 22 квітня 2019 року, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки, в цій справі завдання моральної шкоди Позивачу в першу чергу полягає в нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях за стан здоров`я постраждало внаслідок ДТП її матері, яка отримала легкі травми. В матеріалах справи № 545/2035/2 відсутні будь які докази, які б підтверджували, що Позивач або хтось із його близьких родичів отримав тілесні ушкодження, або шкоду здоров`ю внаслідок ДТП, яке трапилось 28.12.2021, або будь-яке інше обґрунтування факту спричинення та розрахунку розміру нібито заподіяної моральної шкоди.

Що стосується вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то заявлена сума є не співрозмірною з розміром позовних вимог й складністю справи, а отже така вимога не може бути задоволена в будь-якому випадку.

З огляду на зазначене, вимоги Позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підтверджені ніякими доказами.

Враховуючи викладене просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачамайнової шкоди у розмірі 19 701, 64 грн., а також відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Позивача моральної шкоди у розмірі 6000, 00 грн.

Суд, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив, що 28.12.2021 року близько 13 год. 50 хв. на а/д Київ Харків Довжанський М-03, 346 км. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом КІА РІСАМТО д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом КІА СЕЕD д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.01.2022 року у справі № 545/1/22 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службовий собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР/204527434 виданого ПрАТ «УАСК «АСКА» дійсного на дату ДТП (страхова сума за шкоду, заподіяну майну, -130 000,00 грн., франшиза за полісом - 2 500,00 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випаду страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З метою визначення розміру заподіяного збитку позивач звернулася до СОД ФОП ОСОБА_3 .

За результатами вказаного звернення було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного Транспортного засобу №228/06- 22 від 14.06.2022 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «КІА CEED» р/н НОМЕР_2 складає 30685,70 грн.; повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «КІА CEED» р/н НОМЕР_2 складає 47 839,75 грн.

Страховик (ПрАТ «УАСК «АСКА») за результатами розгляду заяви позивача про страхове відшкодування прийняв рішення про здійснення страхової виплати за вирахуванням франшизи за полісом (2 500,00 грн.) у розмірі 27 837,34 грн. на рахунок суб`єкта господарювання, що здійснював роботи з відновлення автомобіля ремонтом.

Для використання автомобіля за призначенням Позивач провела повні відновлювально-ремонтні роботи та понесла відповідні витрати з доплати вартості проведення такого ремонту. Як вбачається із Акта виконаних робіт № ЗНБ-006338 від 30.08.2022 року та Меморіальних ордерів щодо оплати за ним, фактичні сукупні витрати на відновлення пошкодженого автомобіля ремонтом становлять 50 837,34 грн.

Разом з тим, у відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № б від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і належним страховим відшкодуванням, а саме: 50 837,34 грн. (фактичний розмір шкоди, заподіяної позивачеві, - повна фактична вартість відновлювального ремонту ТЗ) 30 685,70 грн. (розмір вартості відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу) =19 701,64 грн.

Окрім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами нього підпункту.

Також відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню франшиза за полісом ЕР/204327434, на розмір якої було зменшено страхове відшкодування, у розмірі 2500,00 грн.

Щодо вимог про стягнення майнової шкоди в розмірі 19701,64 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до страхового акту № f-20641/1 від 11 травня 2022 року Страховиком на користь станції технічного обслуговування АФ БРОВАРИ АВТО ПРАТ УКРАЇНСЬКА АВТОМОБІЛЬНА КОРПОРАЦІЯ було здійснено платіж у розмірі 27 837, 34 грн., з призначенням платежу: Страхове відшкодування по полісу № ЕР - 204527434 на ремонт авто КІА СЕЕD д.н.з НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 . Виплата зазначеної суми була здійснена на підставі звіту № 32-01-2022 від 20.02.2022р. ФОП ОСОБА_4 .

В зазначеному акті в графі 6 зафіксований розмір матеріальних збитків завданих майну (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 30 337, 34грн. Сума, яка була виплачена Страховиком (за проханням Позивача відповідно до власноручно підписаної заяви про страхове відшкодування від 13.01.2022) на користь АФ БРОВАРИ АВТО ПРАТ УКРАЇНСЬКА АВТОМОБІЛЬНА КОРПОРАЦІЯ була здійснена з розрахунку: 30 337, 34 (матеріальний збиток, завданий майну з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 2 500, 00 грн. (франшиза за полісом) = 27 837, 34 грн.

Водночас, відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ №228/06-22 від 14 червня 2022 року, складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення Позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки КІА СЕЕD д.н.з НОМЕР_2 , оцінюється на дату настання події 28 грудня 2021 року становить 30 685,70 грн.

Позивач аргументує свої позовні вимоги необхідністю стягнення з відповідача додаткової суми у розмірі 19 701, 64 грн. з розрахунку 50 837,34 грн. (сума, зазначена в акті виконаних робіт з ремонту транспортного засобу позивача) - 30 685,70 грн. (вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля визначена у звіті №228/06-22 від 14 червня 2022).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку спричинену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 2 ПП ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Позивачем та його представником не надано доказів, які підтверджують непогодження позивача з сумою страхової виплати. На дату отримання страхової виплати, у позивача не виникло будь-яких заперечень стосовно суми такої виплати, а отже сума страхової виплати між позивачем та страховиком вважається узгодженою.

В графі 7 Рахунок СТО страхового акту зазначена підстава Рахунок - фактура № від 10.01.2022, АФ БРОВАРИ - АВТО на суму 51 842, 96 грн. На момент написання заяви про страхове відшкодування, а саме 13.01.2022р., позивач володів інформацією щодо повної вартості відновлення транспортного засобу. Проте, на дату отримання страхової виплати - 29 червня 2022р. позивачем було замовлено той факт, що сума страхової виплати менша, ніж повна вартість відновлення транспортного засобу.

Суду не було подано доказів, які підтверджують дійсну вартість запчастин, які були куплені позивачем та/або АФ БРОВАРИ АВТО для відновлення транспортного засобу позивача.

В акті приймання передачі виконаних робіт ЗНБ 006330 від 30 серпня 2022 року зазначений перелік деталей та їх вартість, яка не підтверджена належними доказами, як то: накладка бампера заднього - 8 332, 00 грн., ліхтар стоп сигналу - 3 185, 95 грн. В звіті про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ №228/06-22 від 14 червня 2022 року зазначено, що ліхтар додаткового стоп сигналу - розламаний.

Відповідно до страхового полісу № ЕР - 204527434, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн. Розмір фактичної шкоди, завданої транспортному засобу Позивача за його міркуваннями складає - 50 837, 34 грн. Вказана сума є меншою, ніж сума ліміту за страховим полісом.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

4)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

5)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

6)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц та Касаційного цивільного суду від 27.05.2020 у справі № 490/5676/18.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги позивача в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 19701,64 грн. є необґрунтованими, безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 6000,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого є: моральна шкода, що полягає у Фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я:

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, (ст. 26-1 Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.).

На виконання вимог п.5 постанови пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем не надано до суду доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Суд враховує позицією висловлену в Постанові Верховного суду по справі №761/14285/16-ц від 22.04.2019 року, щодо того, що участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача…» і вважає спів мірним стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн. в відшкодування моральної шкоди.

З огляду на встановлені обставини суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП такими що підлягають до часткового задоволення.

А саме підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи за полісом у розмірі 2500,00 грн.

Підлягає відмові позовні вимоги в частині щодо стягнення ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 19701,64 грн.

Щодо судових витрат суд виходить з наступного.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено суму судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру (станом на день звернення до суду) 2147,20 грн. Вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача 494,71 грн.

Судові витрати на сплату судового збору належним чином підтверджені і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем також заявлені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Згідно акту виконаних робіт №1 від 01.06.2023 року, на виконання укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Конюшко Д.Б. у розмірі 8000 грн. виплачується за проведення юридичної консультації з клієнтом, вивчення документів, збирання доказів, вжиття засобів досудового врегулювання спору, підготовку проекту позовної заяви для направлення до суду.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17.

Тому виходячи із положень частини 3 статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. є завищеними.

Зокрема суд враховує, що справа стосується стягнення заборгованості за договором позики і не є складною, оформлення позовної заяви для подачі її в суд не вимагало значного часу і вивчення адвокатом великого обсягу доказів.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 1167, 1187, 1200, 1201, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) франшизу за полісом у розмірі 2500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 494,71 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 19701,64 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Полтавський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Г. Потетій