ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3434/23

Головуючий у першій інстанції Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/473/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Кіптівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно (суддя Бараненко С.М.), ухвалене у смт Козелець,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (включаючи його спадкові права після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ), права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті матері прийняв син померлої і брат позивача ОСОБА_3 , який за життя спадкових прав не оформив та правовстановлюючий документ на вказане майно не отримав, оскільки помер. Як спадкоємець за законом другої черги ОСОБА_1 прийняв спадщину, звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса, однак має перешкоди в оформленні спадкових прав.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року позов задоволено; визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (включаючи його спадкові права після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ), право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Рішення суду мотивовано тим, що позивач дійсно є спадкоємцем прав померлого брата ОСОБА_3 , який спадкував права померлої матері ОСОБА_6 , яка дійсно отримала правовстановлюючий документ на спадкове майно, у належний спосіб його зареєструвала в органах МБТІ, однак брат спадкових прав на вказане домоволодіння за життя не оформив та правовстановлюючий документ не отримав так як помер. Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом на дану спадщину після смерті ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, інших спадкоємців не має, спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду і в задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що про існування оскаржуваного рішення суду, як і про факт звернення позивача із даним позовом, ОСОБА_2 довідалася лише 19 січня 2024 року, коли ОСОБА_1 з`явився на території її домоволодіння та запропонував виселитися з будинку АДРЕСА_1 , де вона мешкає понад 20 років. За доводами особи, яка подає апеляційну скаргу, 25 травня 2004 року між ОСОБА_7 (продавець (згодом змінила прізвище на ОСОБА_8 )) та ОСОБА_9 (покупець (згодом змінила прізвище на ОСОБА_10 )) було укладено договір, яким останній надано згоду на проживання в будинку. Договір передбачав також, що ОСОБА_9 виплатить ОСОБА_7 протягом року 2 300 грн в рахунок вартості будинку, а остання передасть існуючі документи і доручить скласти відповідні документи на право власності на будинок на ім`я ОСОБА_9 . Свої зобов`язання ОСОБА_9 виконала, на підтвердження чого ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_11 продати спірний будинок. Однак через постійний брак коштів ОСОБА_9 і її син так і не оформили належним чином права власності на будинок. ОСОБА_2 вказує, що Кіптівська сільська рада є неналежним відповідачем по справі, тоді як залучення ОСОБА_2 судом першої інстанції не розглядалося, а сам позивач умисно приховав дану обставину від суду, тим самим ввівши його в оману про дійсні обставини справи та відчуження за життя покійною матір`ю спірного будинку, на який наразі претендує позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Позивач стверджує, що він був обізнаний про те, що матір хотіла продати спірний будинок, проте ОСОБА_2 не виконала всі умови договору, не виплатила за будинок кошти і, зловживаючи довірою ОСОБА_4 , отримала оригінали документів на будинок. З моменту домовленості пройшло 10 років до дати смерті матері позивача, однак договір купівлі-продажу у належний спосіб оформлено не було. ОСОБА_1 звертає увагу, що договір не відповідає умовам вчинення правочину, він не посвідчений нотаріально, не занесений до книги вчинення нотаріальних дій сільської ради, відомості ОСОБА_4 зазначені з адресою проживання, відомості про ОСОБА_9 зазначені без адреси проживання, він носить сумнівний характер, а тому не може бути підставою для визнання права на вказаний житловий будинок. Також позивач вказує, що згідно з наданої розписки послідовність сплати коштів не відповідає хронології дат, підпис за червень 2004 року схожий на підпис матері, а на інших наданих документах підписи не її.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Тобто особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для них правові наслідки.

Вирішення питання про те, чи стосується рішення суду першої інстанції прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, є першочерговим завданням для апеляційного суду, і тільки в разі встановлення факту, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Водночас у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася з апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Аналізуючи положення вказаної статті, можна зробити висновок, що завданням суду апеляційної інстанції є перевірка рішення місцевого суду лише в межах апеляційної скарги і відносно осіб, які подали таку скаргу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 753/10366/15 (провадження № 61-6948св19)).

Особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2022 року в справі № 209/1817/19-ц (провадження № 61-5774св22)).

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (див. постанову Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги (підпункт «а» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України).

У справі, що переглядається, ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі в справі, подала апеляційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року, посилаючись на те, що суд прийняв рішення та визнав право власності на будинок за ОСОБА_1 попри те, що в іншій справі ОСОБА_2 заявляється вимога про визнання права власності на той самий будинок. При цьому ОСОБА_2 вважає себе належним відповідачем у даній справі.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 заявляв вимоги про визнання в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . При цьому відповідачем визначено Кіптівську сільську раду Чернігівського району, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого брата.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Зважаючи на предмет, підстави позову і характер спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність матеріально-правового зв`язку між прийнятим судом першої інстанції рішенням за наслідком розгляду позову про визнання права власності в порядку спадкування, пред`явленого до органу місцевого самоврядування, та ОСОБА_2 , яка не була учасником спірних правовідносин, позовні вимоги до неї не заявлялися та не вирішувалося питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 підлягає закриттю.

Керуючись ст.362 ч.1 п.3 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року закрити.

Поновити дію рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 13 березня 2024 року.

Головуючий: Судді: