ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 лютого 2024 року

м. Харків

справа № 638/10705/20

провадження № 22-ц/818/865/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Носової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року, ухвалене суддею Барковою Н.В.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьою особою зазначено ОСОБА_3 , та просила суд визнати припиненою поруку за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1347, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та вирішити питання про стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.03.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрований в реєстрі за №1344. Предметом даного договору було те, що позикодавець, ОСОБА_5 , передав у власність позичальника, ОСОБА_3 , валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 32 500 доларів США зі строком повернення цих коштів не пізніше 23.02.2008 року. У подальшому для забезпечення виконання договору позики 23.03.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. та зареєстрований в реєстрі за №1347 (на даний час новим іпотекодержателем є ОСОБА_2 на підставі договору відступлення права вимог за Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя) від 07.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Альохіною В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 801. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя був укладений як засіб забезпечення виконання зобов`язання, що виникли у ОСОБА_3 за договором позики від 23.03.2007 року. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 29,0 кв.м., загальною площею 49,1 кв.м. У пункті першому договору зазначено, що при невиконані боржником своїх зобов`язань за договором позики від 23.03.2007 року вчиняється відповідний виконавчий напис. Як вже зазначалося раніше, останнім строком повернення боргу за договором позики є саме 23.02.2008 року, тобто строк пред`явлення вимог до поручителя, ОСОБА_1 , встановлено до 23.06.2009 року, а саме шість місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання. Виходячи з норм Закону України «Про іпотеку», на думку позивача, вбачається, що ОСОБА_1 є майновим поручителем ОСОБА_3 за його виконання зобов`язань відповідно до договору позики, а отже фактично виникла порука. ОСОБА_5 , як кредитор до 23.06.2009 року жодних вимог до поручителя, ОСОБА_1 , не пред`являв, з позовом до суду не звертався. Отже вимогу до поручителя про виконання зобов`язання іншої особи-боржника за договором позики від 23.03.2007 року потрібно було пред`являти після спливу шести місяців з дня кінцевого строку виконання зобов`язання ОСОБА_3 чи пред`явити в той же строк позов до суду, з моменту настання строку чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). У зв`язку з тим, що на той час до ОСОБА_1 не було пред`явлено вимогу, як до поручителя про повернення коштів, чи звернення предмету іпотеки, та не було подано до суду аналогічні позови, позивач вважає, що порука за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.03.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , є припиненою.

У зв`язку з викладеним, позивач, вважаючи себе майновим поручителем, посилається на норми ст.ст. 553-559 ЦК України, вважає, що її право порушено, тому вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору припиненим відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у позовних вимогах суд посилався на те, що позивач начебто обрав не вірний спосіб захисту своїх прав, а саме визнання припиненою поруки, а не іпотеки, що суперечить змісту оскаржуваного договору та закону. Але суд не взяв до уваги той факт, що пунктом першим договору вказано, що при невиконані боржником своїх зобов`язань за договором позики від 23 березня 2007 року вчиняється відповідний виконавчій напис. Вказує, що за заявою ОСОБА_5 (кредитора), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І. 27.10.2010 року вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3829, відповідно до якого пропонує за цим документом стягнути з позичальника на користь борг в сумі, еквівалентній 32500 доларів США, які позичальник повинен був повернути не пізніше 23.02.2008 року. Цей виконавчий документ набирає чинності з дня його вчинення і відповідно до ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» має бути пред`явлений до виконання протягом трьох років. Тобто, відповідач скористався своїм правом позасудового стягнення, а тому, у позивача припинилася будь яка майнова відповідальність, як майнового поручителя. Зазначає, що ОСОБА_1 є майновим поручителем ОСОБА_3 за його виконання зобов`язань відповідно до договору позики, а отже фактично виникла порука. ОСОБА_5 , як кредитор до 23 червня 2009 року жодних вимог до поручителя, ОСОБА_1 не пред`являв, з позовом до суду не звертався. Аналогічні правові позиції визначені в судових практиках Верховного суду України, зокрема у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-623цс17). У зв`язку з тим, що на той час до ОСОБА_1 не було пред`явлено вимогу, як до поручителя про повернення коштів, чи звернення предмету іпотеки, та не було подано до суду аналогічні позови, вважаємо, що порука за договором про задоволення вимог іпотеко держателя від 23 березня 2007 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є припиненою. Постановою Верховного суду України, від 21.05.2012 року у справі №6- 88цс11, надано правову позицію, про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов`язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Тобто у разі наявності відповідного спору позивач може звернутися до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинилася.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація іпотеки і відповідне обтяження нерухомого майна на час розгляду справи є чинними, тобто не зняті державним реєстратором на підставі відповідної заяви кредитора. Між тим позивач, вважаючи себе майновим поручителем, обрала такий спосіб захисту своїх прав, як визнання припиненою поруки, а не іпотеки, що суперечить змісту оскаржуваного договору та закону. Крім того, судом встановлено і передбачено п. 16 Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, що спірний Договір про задоволення вимог іпотекодержателя набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення, і дія його припинається на підставах, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку». При цьому статтею 17 Закону України «Про іпотеку» не передбачено тих підстав, з яких позивач просить визнати поруку припиненою. А судом під час розгляду справи не встановлено факту припинення основного зобов`язання на підставі досліджених доказів і судових рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.03.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1344. Відповідно до вказаного Договору позики ОСОБА_5 , як позикодавець, передав у власність ОСОБА_3 , як позичальнику, а позивальник в свою чергу прийняв валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 32500 доларів США, з кінцевим терміном повернення вказаних коштів не пізніше 23.02.2008 року в строки та в порядку, передбаченому пунктом 1 договору (т. 1 а.с. 9, 74).

В забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_3 за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 23.03.2007 року за № 1344 між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_5 , як іпотекодержателем 23.03.2007 року укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1347. В пункті першому договору закріплено, що при невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_1 , переходить до іпотекодержателя. Вчинення виконавчого напису буде здійснюватися за рахунок іпотекодавця. Відповідно до п.2 договору у забезпечення виконання зобов`язання, що викладено у п.1 цього договору укладається договір іпотеки. Предмет іпотеки складає цілу квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п.8 договору учасники договору домовились про те, що цей договір укладається з накладенням заборони відчуження предмету іпотеки Згідно з п.15-18 договору ця іпотека зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається відступлення іпотеко держателем забезпеченої іпотекою права вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої іпотекою вимоги, на іншу особу, в тому разі, якщо іпотекодавцем не виконуються умови договору позики. Договір іпотеки набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення, і дія його припиняється на підставах, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Розбіжності, що можуть виникнути в процесі виконання вимог цього договору, будуть попередньо розглядатись сторонами з метою відпрацювання взаємоприйнятих рішень. Спірні питання, що стосуватимуться виконання договору, підлягають вирішенню у судовому порядку. Розірвання іпотечного договору здійснюється відповідно до вимог цивільного законодавства. Питання не врегульовані цим договором вирішуються відповідно до вимог чинного законодавства (т.1 а.с. 10, 75).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.08.2019 року за ОСОБА_1 на праві приватної власності з 17.07.2014 року зареєстрована квартира АДРЕСА_1 а також наявна актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки на підставі договору іпотеки серія та номер 1347, посвідченого 23.03.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. і актуальна інформація про актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяження від 23.03.2007 року заборона на нерухоме майно (т.1 а.с.151-152).

22.09.2010 ОСОБА_5 направлено на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 письмові вимоги про усунення порушень і виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (т.1 а.с.76-83).

За заявою ОСОБА_5 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І. 27.10.2010 року вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3829, відповідно до якого пропонує за цим документом стягнути з позичальника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 борг в сумі, еквівалентній 32500 доларів США, які позичальник повинен був повернути не пізніше 23.02.2008 року. Цей виконавчий документ набирає чинності з дня його вчинення і відповідно до ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» має бути пред`явлений до виконання протягом трьох років (т.1 а.с.84).

07.05.2013 року ОСОБА_5 повторно звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з письмовою вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за Договором позики від 23.03.2007 року, з викладом стислого змісту порушених зобов`язань, вимогою про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), та з вимогою про добровільне виселення (в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку»), направивши вказану вимогу на їх адреси (т.1 а.с.85-93).

07.06.2016 року між ОСОБА_5 та відповідачем по справі ОСОБА_2 укладено Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим Широковою В.А. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 23.03.2007 року за реєстровим № 1347, відповідно до якого ОСОБА_5 , як первісний іпотекодержатель, передав новому іпотекодержателю ОСОБА_2 , а новий іпотекодержатель прийняв від первісного іпотекодержателя всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за вищевказаним Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Цей договір укладено з одночасним відступленням прав за Договором основного зобов`язання та сторони домовились, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Вказаний Договір про відступлення права вимоги посвідчено 07.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстровим № 801. В п. 5 Договору про відступлення права вимоги зазначено, що за даним договором до нового іпотекодержателя переходять всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за Іпотечним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З моменту укладення даного договору новий іпотекодержатель вважається стороною Іпотечного договору, а первісний іпотекодержатель втрачає всі права за Іпотечним договором (т.1, а.с. 11, 115).

На виконання досягнутої сторонами у п. 7 вказаного Договору про відступлення права вимоги домовленості, 13.06.2016 року первісний кредитор ОСОБА_5 направив на адреси ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором, які направлено цінними та рекомендованими листами (т.1 а.с.116-120).

15.08.2016 року відповідач по справі ОСОБА_2 , звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з письмовою вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за Договором позики від 23.03.2007 року, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (на виконання вимог норми ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), а також з вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки (згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку»), направивши вказану вимогу на їх адреси (т.1 а.с. 121-128).

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за вказаними вище договорами сторони неодноразово звертались до суду.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.04.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (податковий номер: НОМЕР_1 ), ОСОБА_6 (податковий номер: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 (податковий номер: НОМЕР_3 ) гривневий еквівалент процентів за користування позикою в період з 27.10.2010 року по 05.02.2015 року в розмірі 11 534,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день вирішення справи 16.04.2015 року на рівні 2 178,3027 за 100,00 доларів США становить 251 245,43 грн., трьох процентів річних за період з 27.10.2010 року по 05.02.2015 року в розмірі 4 175,00 доларів США, що за курсом НБУ на 16.04.2015 року на рівні 2 178,3027 за 100,00 доларів США становить 90 945,15 грн., неустойку за період з 27.10.2010 року по 05.02.2015 року в сумі 781 500,00 грн., а всього 1 123 690 (один мільйон сто двадцять три тисячі шістсот дев`яносто) грн. 58 коп. В рахунок задоволення вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за договором позики від 23.03.2007 року щодо сплати процентів за користування позикою, трьох процентів річних та неустойки за період з 27.10.2010 року по 05.02.2015 року на загальну суму 1 123 690,58 грн. та щодо повернення позичених коштів в сумі 32 500,00 доларів США згідно виконавчого напису приватного нотаріуса ХМНО Малахової Г. І. № 3829 від 27.10.2010 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки належну ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_4 ) квартиру АДРЕСА_1 із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_5 (податковий номер: НОМЕР_3 ) права на продаж предмета іпотеки будь-які особі - покупцю на власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. Надати іпотекодержателю ОСОБА_5 (податковий номер: НОМЕР_3 ) права пред`являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця ОСОБА_1 ), до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сім`ї, а також вчиняти всі інші дії, пов`язані з виконанням цих питань. Виселено ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_4 ) з іпотечного майна квартири АДРЕСА_1 . Передано предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , в управління ОСОБА_5 (податковий номер: НОМЕР_3 ) на період до її реалізації. Стягнуто з ОСОБА_3 (податковий номер: НОМЕР_1 ), ОСОБА_6 (податковий номер: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 (податковий номер: НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. по 1827 ( одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн..00 коп. с кожного (т.1 а.с. 12-15, 94-97).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30.03.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_7 - відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2015 року залишено без змін (т.1, а.с. 16-18, 98-100).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_8 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 березня 2016 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с. 19-22, 101-104).

В подальшому ухвалою Жовтневого районного суду м Харкова від 04.11.2016 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування коштами, трьох відсотків річних і неустойки-залишено без розгляду (т.1, а.с. 23, 105).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.06.2016 року позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (податковий номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_3 ) заборгованість за Договором позики від 23 березня 2007 року за період з 05 лютого 2014 року по 05 квітня 2016 року у вигляді процентів за користування коштами та трьох процентів річних в сумі еквівалентній 13 705 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день вирішення справи 17.06.2016 р. ставить 341 318,12 грн., а також визначену договором неустойку в розмірі 395 500 грн., а всього стянути 736 818 (сімсот тридцять шість тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 12 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з кожного судовий збір на користь держави у розмірі 3445 (три тисячі чотириста сорок п`ять) грн. на наступні реквізити: р/р 0004, код бюджетної класифікації 22030001, код одержувача 37999675, банк одержувача ГУДКУ у Харківській області, МФО банку одержувача 851011, призначення платежу судовий збір за позовом ОСОБА_5 Київський районний суд м. Харкова, (т.1, а.с. 106-108).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2016 року заяву відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 17.06.2016 р. залишено без задоволення (т.1, а.с. 109).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.08.2017 року заяву представника відповідача ОСОБА_8 про залишення заяви без розгляду - задоволено. Заяву представника відповідача . ОСОБА_8 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення процентів за користування коштами,трьох процентів річних, неустойки - залишено без розгляду (т.1, а.с. 110).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.12.2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки (т.1 а.с. 111).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.02.2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ОСОБА_8 залишено без задоволення. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08.12.2017 року залишено без змін (т.1, а.с. 112-114).

У свою чергу, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.03.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно відмовлено в повному обсязі (т.1, а.с. 24-29, 129-134).

Постановою Харківського апеляційного суду від 16.07.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року скасовано, ухвалено нове. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 24 жовтня 2016 року, індексний номер 32007568 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною, номер запису про право власності: 17110098. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704, 80 грн. у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1057, 20 грн. у зв`язку з переглядом справи судом апеляції інстанції (т.1 а.с. 30-36, 135-142).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.03.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного суду від 16.07.2019 року - залишено без змін (т.1 а.с. 37-39, 143-150).

Як вбачається з матерілаів справи, за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 23.03.2007 року за № 1344 між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_5 , як іпотекодержателем 23.03.2007 року укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1347.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на чинну на час виникнення спірних правовідносин редакцію ч.4 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Позивач зазначає, що вона є майновим поручителем ОСОБА_3 за його виконання зобов`язань відповідно до договору позики, а отже вважає, що фактично виникла порука.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 546 ЦК порука та застава є окремими видами забезпечення зобов`язань. Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК і спеціальним законом. До іпотечних відносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України та частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника за основним зобов`язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (ст. 1 Закону).

Отже, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Частиною 5 статті 3 Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Пунктом 16 іпотечного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і дія його припиняється на підставах, визначених ст. 17 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Порука та застава (зокрема, іпотека) є різними видами забезпечення виконання зобов`язань, можуть застосовуватись одночасно і незалежно один від одного, мають аксесорний характер до основного зобов`язання (договір кредитний), а не між собою, а тому приписи інституту поруки не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем за договором іпотеки.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 593) глави 49 ЦК України і спеціальним законом.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладені у постановах від 16 листопада 2016 року № 6-1474цс16 та від 22 лютого 2017 року № 6-133цс17, відповідно до статті 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 цього Кодексу), не застосовуються до правовідносин кредитора з іпотекодавцем, оскільки він відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета іпотеки. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

На підставі викладеного, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки норми частини чотири статті 559 ЦК України (пропущення шестимісячного строку на пред`явлення вимоги до поручителя) не може бути застосована до припинення договору іпотеки, крім того, реєстрація іпотеки і відповідне обтяження нерухомого майна на час розгляду справи є чинними, тобто не зняті державним реєстратором на підставі відповідної заяви кредитора.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі щодо припинення зобов`язань за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.03.2007 року не ґрунтується на законі, підстав для припинення поруки за вказаним договором судом не встановлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 08 березня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова