Провадження № 2/641/593/2024 Справа № 641/6111/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Чайка І.В.

за участю секретаря судового засідання Шумейко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу №641/6111/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради , про виселення ,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради , про виселення .

В обгрунтування доводів посилається на те, що 22.08.2016 року АТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 31.05.2007 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. за р. №2624. Після отримання права власності на вказану нерухомість позивач здійснював намагання отримати доступ до житла . однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання в квартирі відповідачів ,які на думку позивача підлягають виселенню відповідно до ст. 319,321 ЦК України та ст. 40 ЗУ «Про іпотеку».

Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження .

24 жовтня 2023 року клопотання представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року виправлено описку в ухвалі суду від 28 вересня 2023 року.

18 грудня 2023 року до суду від представника відповідачів надійшов відзив, в якому остання зазначила , що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі- продажу №2621 від 31.05.2007 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. , за р. №2621. У п 3 договору зазначено , що загальна вартість нерухомого майна становить 573049 грн. Продаж квартири вчинено за 505630 грн., що еквівалентно 100125 дол. США , з яких 116 780 грн. отримано продавцем від покупця до підписання договору , а арешту 388850 грн. що еквівалентно 77000 дол. США покупець зобов`язується сплатити продавцю до 20.00 год 21 травня 2007 року готівкою . Таким чином , вказана квартира набута відповідачем частково за особисті кошти та частково за кредитні кошти в розмірі 77000 дол. США . З метою забезпечення виконання забов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між відповідачем та банком укладено договір іпотеки спірної квартири . В зазначеній квартирі постійно проживали ОСОБА_1 та неповнолітні ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана квартира є єдиним житлом вказаних осіб та постійним місцем проживання , інше житло , що належить їм на праві власності відсутнє. Тому , представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити .

07 лютого 2024 року ухвалою суду підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав в повному обсязі , просив задовольнити .

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, при ухваленні рішення покладалася на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено , що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі- продажу №2621 від 31.05.2007 року , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. , за р. №2621.

Згідно п 3 договору зазначено , що загальна вартість нерухомого майна становить 573049 грн. Продаж квартири вчинено за 505630 грн., що еквівалентно 100125 дол. США , з яких 116 780 грн. отримано продавцем від покупця до підписання договору , а арешту 388850 грн. що еквівалентно 77000 дол. США покупець зобов`язується сплатити продавцю до 20.00 год 21 травня 2007 року готівкою.

31.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір , відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримала грошові кошти у загальному розмірі 92700 дол. США: на придбання квартири АДРЕСА_1 в сумі 77 000 дол. США та 15700 дол. США на сплату страхових платежів .

31.05.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договір іпотеки , предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

22 серпня 2016 року на підставі договору іпотеки за р. №2624 від 31.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю., АТ КБ «ПриватБанк» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З довідки ОСББ «Луч-2007» від 29.12.2022 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , 1978 р.н., ОСОБА_2 , 2010 р.н., ОСОБА_4 , 2001 р.н., ОСОБА_3 , 1945 р.н..

Згідно довідки про склад сім`ї від 27.09.2023 року наданої на запит суду Реєстром територіальної громади міста Харкова , в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні.

Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті109 ЖК Української РСР.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18), та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18).

Визначення того, за які кошти придбано іпотечне майно, із якого здійснюється виселення, тобто за рахунок кредитних коштів, чи особистих коштів (повністю чи частково), має вирішальне значення для правильного вирішення цієї справи та правильного застосування положень статті 109 ЖК Української РСР.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 червня 2021 року в справі № 757/9541/14-ц (провадження № 61-5312св21).

АТ КБ «Приватбанк» , якому перейшло право власності на квартиру , не може користуватися своєю власністю, оскільки попередній власник з родиною, відмовляється виселятися з нього.

Дійсно, внаслідок відмови у задоволенні позову про виселення, неволодіючий власник несе певні обмеження.

АТ КБ «ПриватБанк» набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка передана в іпотеку, частково за кредитні кошти та частково за власні кошти. Відтак, виселення з житла, яке є предметом іпотеки і придбано частково за особисті кошти, можливе лише з наданням іншого постійного житла відповідно до вимог статті 109 ЖК України, і таке постійне житло повинно вказуватись у рішенні суду.

Доведення обґрунтованості вимоги про виселення з наданням іншого постійного житла, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК Української РСР має бути надане відповідачам одночасно з їх виселенням, є обов`язком позивача. Відсутність вказівки у позові про виселення на інше житло, яке надається у зв`язку з виселенням з іпотечного житла, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Таким чином, враховуючи встановлені та перевірені обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, в межах розгляду позовних вимог позивачем не були доведені належними та допустимими доказами підстави та суспільна необхідність виселення відповідачів , суд вважає позов АТ КБ «Приватбанк» про виселення таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.133 ЦПК України питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Відповідно до ст.141 ЦПК України - судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 13, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Т КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради , про виселення- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Сторони по справі:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», код 14360570, м. Київ, вул. Грушевського , 1 Д.

Відповідачі: ОСОБА_1 (яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього

ОСОБА_2 , 2010 р.н.) ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , 1945 р.н., АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , 2001 р.н., АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради , м. Харків, вул. Плеханівська, 42.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 лютого 2024 року.

Суддя: І. В. Чайка