Справа № 591/368/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді - Черних О.М.

за участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В., заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката - Хайтова П.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми та в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) заінтересована особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Представник заявника звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання заявником своєї доньки. Свої вимоги обґрунтував тим, що заявник був одружений та проживав разом з ОСОБА_3 з 25.01.1995 року по 21.09.2023 року, однак фактичні шлюбні відносини припинені з 15.06.2022 року. За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , 1995 року народження та донька ОСОБА_5 , 2007 року народження. На даний час, мати Єлизавети виїхала за межі України та не цікавиться долею доньки, не бере участі в її вихованні та утриманні, тобто самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Заявник постійно проживає разом з донькою в АДРЕСА_2 та самостійно займається її вихованням та утриманням.

В судовому засіданні заявник та його представник - адвокат Хайтов П.В. заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити. Зазначили під час судового розгляду, що встановлення юридичного факту заявнику необхідно для відстрочення мобілізації. При цьому, заявник та його представник, вказали, що вважають ОСОБА_6 , яка є неповнолітньою, заінтересованою особою, оскільки це питання стосується її прав.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Позиція суду

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21.09.2023 року по справі № 591/7016/23, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 25.01.1995 року по 21.09.2023 рік. Фактичні шлюбні відносини припинили з 15.06.2022 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.16).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 15);

Неповнолітня ОСОБА_2 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою реєстрації в АДРЕСА_2 . Згідно акту обстеження умов проживання в квартирі наявні всі необхідні речі для неповнолітньої дитини, батько самостійно займається вихованням та утриманням доньки ОСОБА_2 , мати знаходиться за межами України з початку повномасштабного вторгнення.(а.с.14).

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши досліджені судом докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява про встановлення юридичного факту не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Відповідно до ст.. 315 ЦПК перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту батьківства, володіння будинком на праві власності тощо.

Разом з тим, важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Під час розгляду заяви, судом встановлено, що встановлення факту самостійного виховання заявником дитини необхідне для реалізації ним права на відстрочку від призиву на військову службу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Щодо наявності спору у заявлених вимогах, які можуть вплинути на права та інтереси іншого з батьків у разі задоволення порушеного заявником питання

Частиною четвертою статті 157 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується судом. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (стаття 159 СК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною четвертою статті 19 СК України підтверджується, що спір щодо участі у вихованні дитини вирішується судом і в цьому спорі обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який має подати суду висновок щодо розв`язання спору.

Крім того, перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, визначений статтею 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку". Може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації

Висновки суду.

Суд вважає, що встановлення юридичного факту як самостійного виховання неповнолітньої дитини, знаходження дитини на утриманні батька є невірним способом захисту прав дитини, оскільки саме такі факти є предметом доказування у разі позбавлення батьківських прав і несуть інші правові наслідки, а також у разі спору пов`язаного з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не є безспірним питанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) заінтересована особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М. Черних