Номер провадження 2/754/107/24
Справа №754/1884/22
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2024 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

представника відповідачки Солошенка А.В. ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.04.2011 та 06.12.2011 позивачкою в порядку реалізації договору позики було передано відповідачці позику у вигляді грошових коштів у рівних долях по 10 000 дол. США на загальну суму 20 000 дол. США, отримавши їх відповідачка зобов`язалась сплачувати за користування ними 8% річних, про що була видана розписка. За період з 06.12.2012 року і до 26 травня 2016 року відповідачка повернула 12 500 дол.США сплативши крім цього, 8 % річних у сумі 4 235 дол. США. Разом з тим, останні два платежі 26.12.2015 - 1000 дол. США і 26.12.2016 - 500 дол. США, плату за користування позиченими коштами не сплачувала. Станом на 26.05.2016 залишився борг у сумі 7 500 дол. США. На прохання відповідачки, позивачка погодилася з тими обставинами, що вона виплатить вказану суму, без подальшої сплати 8% річних до 26.12.2016 року, про що видана розписка, оригінал якої міститься у матеріалах цивільної справи №754/14237/18. Позивачка виконала умови договору, надавши відповідачці грошові кошти, відповідачка в свою чергу не виконала свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у визначений строк, вимогу позивачки повернути їй грошові кошти ігнорує. Таким чином, сума боргу за розпискою складає 7 500 дол. США, що станом на 08.10.2018 становить 210 636,15 грн., внаслідок чого позивачка була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, укладеного у вигляді боргової розписки.

Ухвалою судді від 14.02.2022 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

На адресу суду представником відповідачки - адвокатом Солошенко С.В. подано відзив на позов, заяву про письмове опитування учасника справи та заяву про виклик свідка. Відповідно до викладеного у відзиві, відповідачка позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначили, що 14.04.2011 року ОСОБА_4 було отримано від ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі - 10 000,00 дол. США, про що ОСОБА_4 було написано відповідну розписку; 06.12.2011 року ОСОБА_4 було отримано від ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі - 10 000,00 дол. США зі строком повернення 06.12.2012 року, про що ОСОБА_4 було написано відповідну розписку. Кошти за вказаною розпискою були отримані в позику ОСОБА_4 та передані ОСОБА_3 (Відповідачу). 06.12.2012 року ОСОБА_4 повернула ОСОБА_2 грошові кошти в сумі - 4000,00 юл. США та 1 600,00 дол. СІЛА відсотків, що також підтверджується підписом ОСОБА_2 . Цього ж дня, 06.12.2012 року оригінали розписок від 14.04.2011 року та від 06.12.2011 року, написані ОСОБА_4 , були знищені та написано нею нову розписку на 16 000,00 дол. США (тобто з урахуванням повернутої суми позики в розмірі 4000,00 дол. США) із зобов`язанням повернути суму позики у строк до 06.12.2013 року. Крім цього, 06.12.2012 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 в позику додатково ще 5 000,00 дол. США, про що написано окрему розписку від 06.12.2012 року із зобов`язанням повернути суму позики у строк до 06.12.2013 року. Таким чином, розписки від 14.04.2011 року та від 06.12.2011 року, написані ОСОБА_5 , знищені та їх не існує, та разом з цим 06.12.2012 року ОСОБА_4 написано дві розписки на 16 000,00 дол. США та на 5 000,00 дол. США і строком повернення грошових коштів до 16.12.2013 року. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов`язань із неповернення сум шозики у строк, зазначений в розписках, Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Жиєва від 21.05.2014 року, ухваленого у справі № 759/3970/14-ц, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 158 943,20 грн., що на момент ухвалення рішення складало 17 127,5 дол. США. 04.06.2015 року Святошинським районним відділом ДВС м. Києва відкрито виконавче провадження ВП №47750573 з примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2014 року. 15.07.2016 року на депозитний рахунок Святошинського районного відділу ДВС надійшли кошти від реалізації ОСОБА_4 , які на Підставі Розпорядження державного виконавця перераховані ОСОБА_2 згідно платіжного доручення № 5126 від 21.07.2016 року. 22.07.2016 року Святошинським районним відділом ДВС м. Києва винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №47750573 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Таким чином відповідачка стверджує, що заборгованість за розписками від 06.12.2012 року погашена на користь ОСОБА_2 в повному обсязі, що підтверджується листом Святошинського районного відділу ДВС м. Києва від 13.01.2017 року. Разом з цим, сестри ОСОБА_4 і ОСОБА_3 через сімейні обставини певний період часу не спілкувалися між собою. ОСОБА_2 , знаючи про це, звернулася до ОСОБА_3 із вимогою здійснювати погашення позики, отриманої ОСОБА_4 , та переписати розписку, написану ОСОБА_4 06.12.2012 року на суму 16 000,00 дол. США, від власного імені. 08.05.2015 року ОСОБА_3 власноручно написала нову розписку, в якій було продубльовано суми, які погашені до написання ОСОБА_3 такої розписки (зазначені суми також наведені в розписці ОСОБА_4 від 06.12.2012), та сума, яку залишилося повернути. Розписка, надана ОСОБА_3 08.05.2015 року, була написана фактично в порядку переведення на себе боргу своєї сестри ОСОБА_4 (ст. 520 ЦК України) за розпискою від 06.12.2012 року на суму 16 000,00 дол. США. Будь-яких грошових коштів за розпискою від 08.05.2015 року ОСОБА_3 від ОСОБА_2 не отримувала. Крім того, представником відповідачки зазначено, що як вбачається із розписки ОСОБА_6 від 08.05.2015 року, що є предметом розгляду у даній справі, відповідачка зобов`язалася повернути кошти до 26.12.2016 року. Отже перебіг строку позовної давності розпочався 27.12.2016 року та з урахуванням положень ст. 257 ЦК України ОСОБА_2 мала звернутися до суду за захистом своїх прав у строк до 27.12.2019 року, що свідчить про пропуск ОСОБА_2 загального строку позовної давності із зверненням із даним позовом. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Таким чином, пред`явлення ОСОБА_2 позову в жовтні 2018 року і залишення його Деснянським районним судом м.Києва без розгляду у зв`язку з не усуненням недоліків, не спричинили зупинення або переривання перебігу строку позовної давності, щодо цього питання аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного суду у своїй постанові від 29.06.2021 року по справі № 904/3405/19. У зв`язку із вищевикладеним та керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, представник відповідачки просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.05.2022 було визначено провести розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2022 вказану вище заяву залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

14.02.2023 цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів надійшла до Деснянського районного суду м. Києва та на підставі протоколу автоматизованого розподілу справи від 28.02.2023 між суддями була передана для продовження розгляду судді Зотько Т.А.

Згідно ухвали судді від 07.03.2023 року справу було призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.11.2023 було витребувано від позивачки ОСОБА_2 оригінал розписки, копія якої долучена до позовної заяви (а.с.11); від відповідачки ОСОБА_3 оригінал розписок від 06.12.2012 року (а.с.40-41).

У відповідності до вимог ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

В судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Солошенко А.В. заперечував, щодо вимог позовної заяви, посилаючись на обґрунтування викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, просив суд застосувати строки позовної давності.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 отримала позику через свою сестру ОСОБА_4 від позивачки ОСОБА_2 у розмірі 20 000 дол. США, 14.04.2011 - 10 000 дол. США та 06.12.2011 - 10 000 дол. США під 8% річних.

06.12.2012 року відповідачка повернула - 4 000 дол.США + 1 600 дол.США % річних = 5600 дол.США.

09.12.2013 року відповідачка повернула - 4 000 дол.США + 1 400 дол.США % річних = 5400 дол.США.

31.12.2014 року відповідачка повернула - 1000 дол.США + 960 дол.США % річних = 1960 дол.США.

03.02.2015 року відповідачка повернула - 18 650 грн. по курсу 16,25 (1000 дол.США +147 дол.США % річних) = 1 147 дол.США.

24 600 грн. повернула по курсу 21,80 (1000 дол. США +128 дол.США % річних) = 1 128 дол.США.

Залишок станом на 08.05.2015 рік становить 9 000 дол. США.

26.12.2015 року повернула - 1000 дол. США.

Залишок станом на 27.12.2015 становить 8 000 дол. США.

Відповідачка зобов`язалася повернути залишок коштів до 26.12.2016 року

26.05.2016 року повернула - 500 дол. США.

Залишок станом на 27.05.2016 рік заборгованість становить 7 500 дол. США., що підтверджується письмовою розпискою (а.с.11 т.1).

Таким чином, у встановлений сторонами у договорі позики грошей строк до 26.12.2016 року, відповідачка не виконала свого обов`язку перед позивачкою, грошові кошти не були повернуті.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За приписами ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Вказані обставини підтверджуються копією розписки про отримання коштів, долученою до матеріалів справи (а.с.11,42 т.1 ) та дослідженим в судовому засіданні оригіналом даної розписки, що міститься в матеріалах цивільної справи №754/14237/18 (а.с.5 т.1)

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Як вбачається з оригіналу дослідженої судом розписки, відповідачка зобов`язалася повернути кошти до 26.12.2016 року. Разом з тим, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, зазначену в розписці суму в передбачені даною розпискою строки не повернула.

Дослідивши зміст наданих суду розписок про повернення та отримання грошових коштів та запереченнями відповідачки щодо наявного боргу за розпискою суд зазначає, що відповідно до розписки (а.с.11 т.1) відповідачка отримала в борг 20 000 дол.США, а саме 14.11.2011 року у сумі - 10 000 дол. США, та 06.12.2011 року у сумі - 10 000 дол. США.

Станом на 27.05.2016 рік у відповідачки залишився непогашеним борг у сумі - 7500 дол. США.

Разом з тим, відповідно до розписки (а.с.40 т.1), 06.12.2012 позивачка надала позику ОСОБА_4 у розмірі 5000 дол. США, які зобов`язалася повернути до 06.12.2013.

06.12.2012 позивачка надала позику ОСОБА_4 у розмірі 16 000 дол. США, які та зобов`язалася повернути до 06.12.2013, що підтверджується копією розписки (а.с.41 т.1).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2014 було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у розмірі 17 000 дол. США, що за курсом НБУ становило 157 760 грн. з урахуванням повернутої частини позики відповідачкою 09.12.2013 у розмірі 4 000 дол. США (а.с.45 т.1).

Таким чином, за договором позики, що є предметом даного спору, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідачкою було отримано кошти у позику 14.04.2011 та 06.12.2011 року, тобто задовго до укладеного договору позики між позивачкою та сестрою відповідачки ОСОБА_4 у загальному розмірі 21 000 дол. США, згідно з борговими розписками від 06.12.2012 та які у залишковому розмірі були стягнуті за рішенням суду.

Доказів того, що розписки від 14.04.2011 року та від 06.12.2011 року, написані ОСОБА_4 були знищені та їх не існує, та разом з цим 06.12.2012 року ОСОБА_4 було написано дві нові розписки на 16 000,00 дол. США та на 5 000,00 дол. США із строком повернення грошових коштів до 16.12.2013 року, суду надано не було.

А відтак, суд приходить до висновку, що стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами повернення грошових коштів у повному обсязі за спірною борговою розпискою.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до викладеного позивачкою у поданому нею позові, курс валют НБУ, станом на 08.10.2018, курс доллару США становив 28,084816 грн..

Таким чином, з відповідачки на користь позивачки підлягає до стягнення грошові кошти у загальному розмірі 210 636,15 грн. з розрахунку 7 500 дол. США х 28,084816 грн = 210 636,15 грн..

Щодо заяви представника відповідачки про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). При цьому, підставою для застосування позовної давності слугує відповідна заява відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Отже суд вважає, що заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності не має підстав для задоволення, оскільки як зазначено позивачкою у позовній заяві, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2021 було залишено без розгляду позовну заяву про стягнення грошових кошщтів, що була подана нею первинно до суду 11.10.2018, тобто у межах строку позовної давності.

Не погодившись з даною ухвалою, позивачка звернулася з апеляційною скаргою. 07.02.2022 з єдиного реєстру судових рішень позивачці стало відомо про постанову Київського апеляційного суду від 16.09.2021, згідно якої апеляційна скарга залишена без задоволення з роз`ясненням, що позивачка не втратила можливості звернутися до суду з новою позовною заявою.

З вказаним позовом позивачка повторно звернулась до суду 08.02.2022.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачкою при первинному зверненні до суду з позовом 11.10.2018 не було пропущено строку позовної давності, а подальші дії позивачки вчинялись з урахуванням постановлених ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2021 та постанови Київського апеляційного суду від 16.09.2021, а відтак на думку суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивачки.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 2106,26 грн..

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 202, 207, 526, 610, 626, 629, 639, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 12-13, 15-16, 76-81, 89, 141, 209, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 рошові кошти у розмірі 210 636 гривень 15 копійок та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2106,26 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивачки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дані відповідачки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 28.02.2024.

Суддя: