ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1485/23
Номер провадження 2/292/31/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И
05 березня 2024 року смт.Пулини
Червоноармійський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Лотуги В.Ф.,
при секретарі судового засідання Володіній В.В.
з участю прокурора Тимощука О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Пулини цивільну справу за позовом керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Надія ВП" про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації,-
03.10.2019 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та 15.09.2021 передала в оренду СТОВ «Надія ВП» на 10 років.
Після набуття права власності на успадковані земельні ділянки сільськогосподарського призначення, ОСОБА_1 будучи іноземцем, упродовж року добровільно їх не відчужила, чим порушила законодавство України, а тому є підстави для її конфіскації.
Підставою представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах наводить бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.
Уповноваженим державою органом, заходів щодо конфіскації земельних ділянок на користь держави, не вжито у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору.
Звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземцем земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог законодавства.
У зв`язку з не відчуженням іноземним громадянином ОСОБА_1 успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, право власності на них підлягає припиненню шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави у вказаних правовідносинах.
Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання.
15 січня 2024 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.
Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідачка у судові засідання, призначені на 30.01.2024, 20.02.2024 та 05.03.2024 не з"явилася, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судові засідання, не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.
З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки відповідачка була повідомлена належним чином про розгляд справи, не повідомила суд про причини своєї неявки, відзив на позовну заяву не надала, а прокурор не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши пояснення прокурора та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За обліками відомчої інформаційної системи Управління державної міграційної служби України в Житомирській області ДМС України на 20.03.2023 не встановлено інформації про оформлення паспорта громадянина України на ім"я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23).
Згідно частин 3, 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами у визначених законом випадках. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Представництво прокурором інтересів держави в суді згідно частин 1, 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
У відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 основними завданнями Держгеокадастру є серед решти реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Згідно підпунктів 33, 42 пункту 4 Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель, зокрема, за додержанням строків розгляду заяв чи клопотань щодо набуття і реалізації прав на землю; подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом.
Частиною 4 ст. 145 ЗК України визначено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
З викладених норм законодавства слідує, що в Україні діє орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері земельних відносин - Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, до повноважень якої і належить подача до суду позову про конфіскацію земельної ділянки у випадках, передбачених законом.
З досліджених судом повідомлень ГУ Держгеокадастру в Житомирській області №№10-6-0.6-962/2-23, 10-6-0.6-967/2-23 від 20.03.2023 встановлено невиконання даним органом державної влади своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, а саме подачу до суду позову про конфіскацію земельних ділянок, через обмеженість фінансування.
Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
З огляду на викладене, доводи наведені прокурором щодо представництва інтересів держави в суді, суд вважає обґрунтованими та достатніми для звернення з позовом, оскільки спрямовані на захист інтересів держави, оскільки уповноважений орган виконавчої влади - ГУ Держгеокадастру в Житомирській області допустивши бездіяльність, не здійснив такого захисту.
Порушення ОСОБА_1 вимог законодавства України щодо використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та не відчуження їх упродовж року після набуття права власності (ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України), свідчить про порушення інтересів держави, оскільки іноземка без перешкод використовує зазначені земельні ділянки на території України.
Звернення прокурора з вказаною позовною заявою до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні значимого питання переходу право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка не може набуватися іноземцем.
Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 ЗК України, земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону.
Згідно пункту «а» ч.1 статті 19 ЗК України до однієї із категорії земель України віднесені землі сільськогосподарського призначення.
Частиною 2 ст. 81 ЗК України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Вимогами частини третьої даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.
У разі невиконання іноземцями цієї вимоги настають наслідки, передбачені частин 2, 4 ст. 145 ЗК України, якою встановлено, що у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Згідно пункту «е» частини першої статі 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації.
Відповідно до статі 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.
З аналізу вищевказаних норм законодавства України вбачається, що право власності на землі сільськогосподарського призначення іноземці можуть набувати лише у порядку спадкування, однак протягом року мають відчужити такі земельні ділянки.
У подальшому, ОСОБА_1 земельні ділянки з 03.10.2019 до 03.10.2020 не відчужила, а передала їх 15.09.2021 в оренду СТОВ «Надія ВП», чим порушила встановлений річний строк на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення.
В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду.
Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства України, якими врегульовано вказані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність встановлених законом підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, що у даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки ОСОБА_1 мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до моменту звернення прокурора до суду земельні ділянки не відчужила. Зазначений перебіг подій порушує вимоги земельного законодавства України, а відтак потребує відповідного втручання у право власності відповідачки задля відновлення порушеного законодавства.
Вказане узгоджується також правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23 січня 2018 року (провадження № 61-1390 св 17).
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Встановлені судом обставини вказують на те, що відповідачка, будучи іноземцем, протягом року з часу переходу права власності на земельні ділянки їх не відчужила, а тому наявні підстави для припинення права власності на зазначені земельні ділянки, шляхом їх конфіскацій.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Також суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
З огляду на те, що Законом встановлений порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом, суд не зазначає в резолютивній частині рішення про відшкодування ОСОБА_1 вартості земельних ділянок.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем у розмірі 5368 грн., покласти на відповідачку.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 76, 211, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позов керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Надія ВП" про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації, задовольнити.
Відповідачу, який не з"явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відомості про учасників справи.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , республіка білорусь, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .
Повний текст рішення складений 12 березня 2024 року.
Суддя В. Ф. Лотуга