Номер провадження: 22-ц/813/1902/24
Справа № 2-2352/10
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2010 року, постановленого під головуванням судді Петрюченко М.І., у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2010 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 250769 доларів США 96 центів, що за курсом НБУ складає 1 981 032 грн. 53 коп. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 140 848 доларів США, що складає 1 112 671 грн. 03 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 45 070,27 доларів США, що складає 356 046 грн. 12 коп., пені за прострочення тіла кредиту у розмірі 8 992,35 доларів США, що складає 71037 грн. 77 коп., пені за прострочення відсотків по кредиту у розмірі 55 859,34 доларів США, що складає 441 277 грн. 61 коп. та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачем зазначено,що 20 лютого 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/0027/74/70620, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 142410 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 20 лютого 2007 року було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_1 на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням ОСОБА_3 , які виникають з умов кредитного договору.

ОСОБА_3 зобов`язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, однак не виконує належним чином свої зобов`язання та не дотримується терміну повернення наданого йому кредиту.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2010року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволений.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 981 032 грн. 53 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

13 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 червня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у поновлені строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишена без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення, прийняти постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд розглянув справу без належного її повідомлення про розгляд справи та жодних судових повісток, а також копії позовної заяви вона не отримувала.

Також зазначає, що суд не взяв до уваги те, що позивач не підтвердив належними доказами факт надання грошових коштів за кредитним договором позичальнику саме у розмірі і тій валюті, що вказано у позовній заяві, та розмір заборгованості за кредитним договором.

Вважає, що позивачем незаконно нараховані відсотки за користування кредитом та пеня.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Судом до участі у справі замість АТ «Райффайзен Банк» був залучений, його правонаступник ОСОБА_1 .

В судове засідання, призначене на 19 березня 2024 року сторони не з`явились, всі були сповіщені належним чином (а.с. 165, 166, 170-175 т. 2).

Від адвоката Попової О.А., представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 178-181 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Аналогічні положення містяться в ст. 5 ЦПК України діючої редакції.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, та ст. 263 ЦПК України діючої редакції).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, та ст. 264 ЦПК України діючої редакції).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20 лютого 2007 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/0027/74/70620, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 142410 доларів США строком до 20.02.2027 року, а ОСОБА_3 зобов`язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами(а.с. 25-29 т. 1).

Пунктом 5.1. кредитного договору від 20 лютого 2007 року позичальник зобов`язується здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцям отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з п. 1.3. кредитного договору та остаточно погашення отриманого кредиту до 20 лютого 2027 року (а.с. 26 т. 1).

Відповідно до меморіального ордеру ОСОБА_3 отримав 141000 доларів (а.с. 41 т. 1).

20.02.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за даним договором між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно п.1.2 якого ОСОБА_1 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням ОСОБА_3 , які виникають з умов кредитного договору, (а.с.22-24 т. 1).

Пунктом 4.1 договору поруки від 20 лютого 2007 року сторони визначили, що порука припиняється, якщо банком в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (а.с. 50 т. 1).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 20 лютого 2007 року було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 передав в заставу Банку нерухоме майно - квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31-38 т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов висновку, що позовні вимоги банку є доведеними та обґрунтованими.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду погоджується не в повній мірі, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 629 ЦК України зобов`язання мають бути виконанні належним чином та в встановлений строк.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, поза увагою суду при розгляді справи, залишилась та обставина, що позивач, звертаючись до суду з позовом у серпні 2010 року просив стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі: 250769, 96 доларів США, що складає 1981032,53 грн. (за курсом 7,8998 грн.), з яких: заборгованість за кредитом 140848 доларів США, що складає 1 112 671,03 грн., заборгованість за відсотками 45070,27 доларів США, що складає 356 046,12 грн., пеня за прострочення тілу кредиту 8992,35 доларів, що складає 71037,77 грн., пеня за прострочені відсотки 55859,34 доларів США, що складає 441 277,61 грн. за період з 17.07.2007 року по 17.07.2010 року (а.с. 13-15 т. 1).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з матеріалів справи на адресу ОСОБА_3 направлено вимогу банку про дострокове повернення кредитних коштів з урахування відсотків та пені, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 140848 дол. США, прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 481,91 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 1610,52 доларів США, заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 1610,52 доларів США, більш ніж 31 день 2909,32 доларів США, пеня 6097,17 грн. (а.с. 39 т. 1).

При цьому 22.07.2008 року ОСОБА_3 отримав дану претензію, що підтверджується його підписом (а.с. 39 т. 1).

Відповідно до п. 6.5 умов кредитного договору, дострокове стягнення грошових коштів можливо за умови попереднього повідомлення за 30 днів (а.с. 27 т. 1).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення відсотківз 22.08.2008 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такий правовий висновок узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, № 127/15672/16-ц від 08.11.2019 року, № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року, № 1519/2-3165/11 від 03.07.2019 року, № 461/10610/13-ц від 10.04.2019 року.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання після 22.08.2008 року відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, які позивачем заявлені не були, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після їх стягнення за судовим рішенням, є необґрунтованими, а тому судом безпідставно задоволено позовні вимоги банку у повному обсязі, замість задоволення позовних вимог у загальному розмірі 142 750,99 доларів США, а саме тіла кредиту 140848 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 1558,56 доларів США (а.с. 14 т. 1), пені 344,43 доларів США (а.с. 14-13 т. 1).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимогу розмірі 142 750,99 доларів США, що еквівалентно 5 563 006,08 грн. (курс НБУ складає 38,97 грн. за 1 долар США).

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом при розгляді справи були порушені норми процесуального права, оскільки розгляд справи відбувся за відсутністю відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи,ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , при цьому адреса ОСОБА_1 позивачем зазначена: АДРЕСА_2 (а.с. 2 т. 1).

З наданої відділом адресно-довідкової роботи Іллічівського МВ ГУ ДМС України в Одеській області від 06.09.2010 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 51т. 1).

Не зважаючи на те, що матеріали справи містять адресну довідку, за якою зареєстрована ОСОБА_1 , суд направляє судову повістку про розгляд справи на адресу: АДРЕСА_2 , яка зазначена у позові (а.с. 58,67 т. 1).

Тобто, відповідачка ОСОБА_1 не отримала копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та жодного разу не була повідомлена належним чином про призначенні судові засідання, за зареєстрованим місцем свого проживання.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Однак, матеріали справи не містять доказів про належне сповіщення відповідачки ОСОБА_1 про слухання справи.

При цьому, відповідачка була позбавлена можливості подати відзив на позовну заяву у відповідності до положень ст. 178 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута з порушенням норм процесуального права, а саме без належного сповіщення ОСОБА_1 , колегія суддів вважає обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав того, що вони не гуртуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а також справа розглянута без належного сповіщення ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (10 квітня 2024 року).

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2010 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) правонаступника публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 142 750 (сто сорок дві тисячі сімсот п`ятдесят) доларів США 99 центів, що еквівалентно 5 563 006 (п`ять мільйонів п`ятсот шістдесят три тисячі шість) гривень 08 копійок (що за курсом НБУ складає 38,97 грн. за 1 долар США).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 квітня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова