за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 , Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Площа Ринок, 43», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Роман Тадейович, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, про скасування запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння за касаційними скаргами заступника керівника Львівської обласної прокуратури та Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного суду від 17 травня 2023 року.
У січні 2018 року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до суду з цим позовом, у якому просив скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на приміщення першого поверху, загальною площею 49,0 кв.м, на АДРЕСА_1 , здійснену ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 26 червня 2012 року, та витребувати вказане приміщення у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради.
Як на підставу позову посилався на вибуття спірного нежитлового приміщення з комунальної власності на підставі підробленого судового рішення.
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27 травня 2019 року в позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 травня 2023 року рішення Галицького районного суду місті Львова від 27 травня 2019 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Постановою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року касаційні скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури та Львівської міської ради залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 17 травня 2023 року без змін.

Погоджуючись з висновками апеляційного суду, Верховний Суд виходив з того, що спірні приміщення є допоміжними і не належать до комунальної власності, оскільки по акту приймання-передачі від 26 березня 2012 року були передані ОСББ «Площа Ринок, 43». Відповідно колегія суддів вважала, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушення прав та інтересів Львівської міської ради.

З такими висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, погодитися не можу й відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Аналогічні приписи містить частина друга статті 382 ЦК України, згідно з якою власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, у тому числі і власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Разом з тим у багатоквартирних житлових будинках можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (частина третя статті 4 ЖК України).

Відповідно такі нежитлові приміщення не є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку. Право власності на таке майно не виникає одночасно з приватизацією громадянами квартир.

Отже, допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями. Критерії їх розмежування є досить чіткими. Одне й те ж приміщення не може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

Нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Натомість допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються такими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Матеріалами справи підтверджено, що спірне приміщення, загальною площею 49,0 кв.м, розташоване на першому поверсі житлового будинку на АДРЕСА_1 ,

Цей житловий будинок є пам?яткою архітектури національного значення ХVІІ століття (1768-1781 роки побудови). Складається з приватизованих житлових квартир, розташованих на першому-четвертих поверхах, та нежитлових приміщень - на першому поверсі та в підвалі. З 1908 року будинок належав українському товариству «Ризниця», при якому діяв виробничо-торгівельний кооператив «Достава». У 1934 році архітектор ОСОБА_2 розробив новий проект на влаштування вхідних порталів в магазини товариства, які виготовляли й продавали церковні товари (ризи, дзвони, одяг, обрядові предмети). За радянських часів на першому поверсі будинку діяло поштове відділення. Наразі будинок належить ОСББ «Площа Ринок, 43». На верхніх поверхах - житлові квартири, а на першому поверсі і в підвалах - нежитлові приміщення (відповідно до паспорта об?єкта (пам?ятки) культурної спадщини від 25 січня 2017 року).

Також з матеріалів справи вбачається, що з 1997 року спірне приміщення як нежитлове перебувало в оренді ТОВ «Солодка вишиванка».

18 січня 2005 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки виготовлено технічний паспорт на спірне приміщення як на нежитлове приміщення 49 кв.м. Цей технічний паспорт, який виготовлений за результатами проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, є належним та допустимим доказом правового статусу спірного приміщення.

Крім того, за відповідачем ОСОБА_1 спірне приміщення також зареєстроване як нежитлове. Реєстрація права власності здійснена, у тому числі, на підставі відповідного технічного паспорта, у якому зазначено про належність приміщення до нежитлового.

Наведені докази беззаперечно свідчать про належність спірного приміщення до нежитлового, адже, зокрема, підтверджують, що спірне приміщення з самого початку будувалося та використовувалося з іншим, ніж допоміжне, призначенням (магазини, поштові відділення тощо).

Проте суд апеляційної інстанції цим доказам оцінки не надав, безпідставно надав перевагу висновку експерта, який суперечить іншим матеріалам справи та згідно зі статтею 110 ЦПК України для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Також суд апеляційної інстанції необґрунтовано взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Галицького районного суду міста Львова від 02 квітня 2019 року в справі № 461/4181/18. Вказане рішення суду не має преюдиціального значення при розгляді цієї справи, оскільки ухвалено щодо іншого предмета позову та за участю інших учасників справи.

Таким чином, неправильно визначивши статус спірного приміщення, суд апеляційної інстанції спір по суті не вирішив, обґрунтованість вимог прокурора про витребування майна з чужого незаконного володіння не перевірив, у зв`язку з чим постанова Львівського апеляційного суду від 17 травня 2023 року підлягала скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд.

Суддя М. Ю. Тітов