1Справа № 335/6266/23 2/335/162/2024
РІШЕННЯ
5 березня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Д.М.,
представника позивачки-відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
відповідача-позивача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
07.07.2023 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. У позові зазначає, що 17 липня 2010 року між нею та відповідачем Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 323. Шлюб не розірваний, але шлюбні відносини між подружжям припинені. Під час шлюбу ними було придбано наступне майно:
автомобіль HYUNDAI GETZ, 2006 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 ;
автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_2 ;
1-кімнатну квартиру, загальною площею 39,13 кв.м., житловою площею 19,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
2-кімнатну квартиру, загальною площею 44,06 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згода щодо поділу майна між сторонами не досягнута, тому позивач просить суд поділити спільне майно подружжя, в порядку якого:
автомобіль HYUNDAI GETZ, 2006 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , ринковою вартістю 141 803,00 грн залишити у особистій приватній власності ОСОБА_1 ;
автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_2 ,
ринковою вартістю 290 193,00 грн залишити у особистій приватній власності ОСОБА_3 зі стягненням з нього грошової компенсації за її частку у спільному майні у розмірі 74 195,00 грн;
визнати право власності на 1-кімнатну квартиру, загальною площею 39,13 кв.м., житловою площею 19,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 887 663,00 грн за ОСОБА_1 ;
визнати право власності на 2-кімнатну квартиру, загальною площею 44,06 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ринковою власністю 1 043 550,00 грн за ОСОБА_3 зі стягненням з нього грошової компенсації за її частку у спільному майні у розмірі 77 943,50 грн;
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за перевищення вартості 1/2 частки спільного майна подружжя, яке складається з автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_2 та 2-кімнатної квартири, загальною площею 44,06 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в сумі 152 138,50 грн;
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 11 816,06 грн, а також витрати по сплаті вартості проведення оцінки майна у розмірі 2 700, 00 грн.
Ухвалою від 10.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначене підготовче судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи.
26.07.2023 надійшов відзив відповідача на позовну заяву, який не заперечуючи обсяг спільного та майна та його вартість, вказані позивачем, пропонує свій порядок поділу спільного майна, а саме передати позивачу право власності на автомобіль MITSUBISHI LANCER замість автомобіля HYUNDAI GETZ. В такому випадку розмір грошової компенсації за частку позивача у спільному майні складе 3748,50 грн; Також відповідач зазначає, що судовий збір за подання позову підлягав у сплаті 8052 грн, а витрати за оцінку майна не є судовими витратами згідно зі ст. 133 ЦПК України.
Також 26.07.2023 відповідачем ОСОБА_3 подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. У зустрічному позові зазначає, що 17 липня 2010 року між ним та позивачем Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 323. Шлюб розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2023 року. Під час перебування у шлюбі Позивачем та Відповідачем, окрім майна, визначеного предметом первісного позову, було набуто у спільну сумісну власність частки квартири загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Тому просить поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , наступним чином:
визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 (три восьмих) частки квартири загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 (п`ять восьмих) частки квартири загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 03.10.2023 прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, встановлено строки для подання заяв по суті справи.
10.10.2023 від адвоката Кузьмінова Д.В. надійшов відзив на зустрічний позов. У відзиві зазначає, шо 18.12.2015 року між ОСОБА_4 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 , (далі - Продавець) та ОСОБА_1 (далі Покупець), був укладений договір купівлі-продажу частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а Покупець сплатила на користь Продавця грошові кошти (ціну частки квартири) у розмірі 306 150,00 грн.
Згідно п. 3.6 договору Покупець повідомляє, що придбає зазначену квартиру за кошти, які належать їй особисто та що квартира, відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, є її особистою приватною власністю, що підтверджується заявою її чоловіка ОСОБА_3 , справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 18.12.2015 року за реєстровим № 3686, а Продавець (в особі представника) підтверджує, що йому цей факт відомий.
Оскільки вказана квартира належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити.
20.10.2023 від ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов. В якій зазначає, що його заява від 18.12.15 носила формальний характер, оскільки Позивач за зустрічним позовом був особою, який за довіреністю здійснював представництво продавця за договором купівлі і вона не підтверджує джерела походження коштів, за які була придбана спірна квартира, що доводило б, що вони були особистою власністю Відповідачки. Таким чином, відзивом на зустрічну позовну заяву та доданими до нього документами не спростовано презумпцію спільності права власності Позивача та Відповідачки на спірну частину квартири. Спірна частина квартири була набута Позивачем та Відповідачкою за спільні кошти, особистих коштів Відповідачка не мала. В період з 2010 року по дату придбання спірної частини квартири (18.12.2015 року) Відповідачка не працювала. Позивачем же було одержано дохід від підприємницької діяльності та заробітної плати, достатній для придбання спірної частини квартири
Ухвалою суду від 06.11.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 05.03.2024 прийнято відмову ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича від позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за перевищення вартості 1/2 частки спільного майна подружжя, яке складається з автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_2 та 2-кімнатної квартири, загальною площею 44,06 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в сумі 152 138,50 грн. Провадження в справі в цієї частині закрито.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, на підставах, викладених в ньому. Проти зустрічного позову заперечує.
Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує. Зустрічний позов підтримав.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 17.07.2010 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 .
Відповідно до договору № 525/2342 від 22.01.2016 ОСОБА_8 , від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3 , продав ОСОБА_1 автомобіль HYUNDAI GETZ, 2006 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .
Відповідно до договору № 2341/2018/1159570 від 24.10.2018 ОСОБА_9 , від імені якої на підставі довіреності діє ОСОБА_10 , продав ОСОБА_3 автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_2 .
Згідно з нотаріально посвідченим договором 24.06.2020 ОСОБА_11 продала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 1-кімнатну квартиру, загальною площею 39,13 кв.м., житловою площею 19,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Згідно з нотаріально посвідченим договором 18.03.2021 ОСОБА_12 продав ОСОБА_3 2-кімнатну квартиру, загальною площею 44,06 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до звітів про оцінку майна, виконаних ТОВ «Брок сервіс плюс»:
ринкова вартість автомобіля HYUNDAI GETZ, 2006 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 складає 141 803,00 грн.;
ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_2 складає 290 193,00 грн.;
ринкова вартість 1-кімнатної квартири, загальною площею 39,13 кв.м., житловою площею 19,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складає 887 663,00 грн.;
ринкова вартість 2-кімнатної квартири, загальною площею 44,06 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , складає 1 043 550,00 грн.
Згідно з нотаріально посвідченим договором, 18.12.2015 ОСОБА_4 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Покупець сплатила на користь Продавця грошові кошти (ціну частки квартири) у розмірі 306 150,00 грн.
Згідно п. 3.6 договору Покупець повідомляє, що придбає зазначену квартиру за кошти, які належать їй особисто та що квартира, відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, є її особистою приватною власністю, що підтверджується заявою її чоловіка ОСОБА_3 , справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 18.12.2015 року за реєстровим № 3686, а Продавець (в особі представника) підтверджує, що йому цей факт відомий.
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 18.12.2015 ОСОБА_3 підтвердив той факт, що (три четвертих) частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , які придбаваються його дружиною - ОСОБА_1 , відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України є її особистою приватною власністю, оскільки придбається за кошти, які належать їй особисто, а також стверджував, що на придбане майно не буде мати право, у тому числі відповідно до ст. ст. 62, 97 Сімейного кодексу України.
Відповідно до довідки від 14.07.2023 про оціночну вартість об`єкта нерухомості - частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , її вартість складає 1 084 666,29 грн.
Сторонами не оспорюється вказана ними вартість усього спільного майна, що підлягає поділу.
Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.01.2023, яке набуло законної сили, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , розірваний.
Відповідно до довідки ГУ ДПС у Запорізькій області ДПС України № 1157/АП/08-01-50-09 від 18.07.2023 дохід ОСОБА_3 за період з 01.04.2014 по 30.06.2015 склав 2 095 821,94 грн.
За відомостями ПФУ ОСОБА_3 з 2003 по 2015 роки мав дохід та сплачував страхові внески.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Стаття 71 СК України встановлює майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Сторони в заявах по суті справи посилаються на постанову Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №711/2302/18, в який міститься наступний правовий висновок: «Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя».
Окрім цього Верховний Суд у вказаній постанові зробив такий висновок: «Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Застосовуючи норму статті 22 КпШС України (в ред. від 20.06.1969) або статті 60 СК України (10.01.2002) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя».
Позиція Верховного Суду про те, що тягар доказування у справах щодо спростування презумпції права спільної сумісної власності покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, неодноразово підтверджувалася ним в подальших постановах.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
ОСОБА_3 приймав участь в укладенні договору від 18.12.2015 року купівлі продажу часток квартири за адресою: АДРЕСА_3 як представник продавця і погодився з твердженням покупця у п. 3.6 договору про те, що вона придбає зазначену квартиру за кошти, які належать їй особисто та що квартира, відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, є її особистою приватною власністю. Вказаний договір ним підписаний та посвідчений нотаріально.
Відповідач не зазначає та не підтверджує, що на протязі більше восьми років ним вказаний договір був оспорюваним та визнаний судом недійсним. Тому договір є правомірним.
При укладенні цього договору ОСОБА_3 склав заяву, яка була посвідчена приватним нотаріусом про те, що частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , які придбаваються його дружиною - ОСОБА_1 , відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України є її особистою приватною власністю, оскільки придбається за кошти, які належать їй особисто, а також стверджував, що на придбане майно не буде мати право, у тому числі відповідно до ст. ст. 62, 97 Сімейного кодексу України.
При цьому ОСОБА_3 підтвердив, що в дієздатності не обмежений, під опікою, піклуванням, а також патронажем не перебуває, не знаходиться в алкогольному, токсичному, наркотичному стані.
Українською мовою володіє в обсязі, достатньому для розуміння тексту цього
Також ОСОБА_3 підтвердив дійсність його намірів щодо подання
цієї заяви, правові наслідки йому зрозумілі, заперечення стосовно змісту заяви відсутні, про
що свідчить його особистий підпис.
Тобто, цією заявою ОСОБА_3 погодився з тим, що частка вказаної квартири набута ОСОБА_1 18.12.2015 в особисту приватну власність за особисті кошти, та з тим, що в подальшому, навість у випадку істотного збільшення вартості цього нерухомого майна, або укладання між подружжям шлюбного договору, він не буде мати на нього права.
Тому суд приходить до висновку, що наданими позивачем вищевказаними доказами спростована презумпція права спільної сумісної власності на частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Інші обставини справи повинні доказуватися сторонами відповідно до положень Глави 5 ЦПК України.
Відповідачем не доведено, що позивач станом на 18 грудня 2015 року, тобто на дату укладення цього договору не мала особистих коштів для цього.
Надання ним документів про його дохід не свідчить про відсутність власник коштів у позивача для купівлі частини квартири.
Тому вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають через їхню недоведеність.
Вирішуючи вимоги первісного позову, суд виходить з такого.
Спірне майно придбано під час шлюбу. Цей факт та вартість майна сторонами не заперечується. Частки подружжя у цьому майні є рівними. Оскільки майно, вказане у позові, є спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з принципу рівності часток, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Загальна вартість майна, що підлягає поділу, складає 2 363 209 грн. Позивач просить відповідачу виділити майно на 1 333 743 грн., а собі залишити майна на 1 029 466 грн., тобто менше, чим припадає на її частку. Від стягнення грошової компенсації за перевищення вартості 1/2 частки спільного майна подружжя в сумі 152 138,50 грн. позивач відмовилася. Її відмова прийнята судом.
Відповідно до ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Тому суд вважає за можливе виділити позивачу майно вартістю, що менше, чим припадає на її частку, без стягнення грошової компенсації за перевищення вартості 1/2 частки спільного майна подружжя з відповідача.
За подання позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 11 816,06 грн.
Суд не приймає доводи відповідача про те, що максимальна ставка судового збору за подання позову складає 8052 грн., оскільки такий граничний розмір судового збору встановлений пп.3 п.1 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за вимогу про поділ майна при одночасному розірванні шлюбу.
Згідно з ч.6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Витрати по сплаті вартості проведення оцінки майна у розмірі 2 700, 00 грн. підтверджуються квитанцією ТОВ «Брок сервіс плюс» від 22.06.2023.
Тому, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на її користь з відповідача.
Загальна сума судових витрат складає 14 516,06 грн. (11 816,06 грн.+ 2 700, 00 грн.).
Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,247,263-265,353,354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кузьмінова Дмитра Валерійовича до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.
В порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 визнати право власності на:
- автомобіль HYUNDAI GETZ, 2006 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 ;
-1-кімнатну квартиру, загальною площею 39,13 кв.м., житловою площею 19,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 визнати право власності на:
-автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_2 ;
- 2-кімнатну квартиру, загальною площею 44,06 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
В задоволенні зустрічного позову про поділ майна подружжя відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 14 516,06 грн.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення виготовлено в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 5 березня 2024 року. Повний текст рішення виготовлений 13 березня о 15:30 год.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя І.П. Соболєва