Справа № 567/151/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області в складі судді Венгерчук А.О., перевіривши виконання вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба в справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з дитиною

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Острозького районного суду з позовом про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з дитиною.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі було встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України.

В порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, вказуючи що відповідач перебуває в Польщі, позивач не зазначає адреси її місця перебування, номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до п.п.4, 5 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

В порушення викладеного позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку посилається позивач, а саме щодо порушення його прав у вихованні спільної дитини та вчинення відповідачкою дій, що спрямовані на створення перешкод в спілкуванні з дитиною. Так, позивачем не надано суду доказів, що при вирішення питань щодо виховання чи утримання малолітньої дитини, мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Окрім того, відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.ст.158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов"язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Також згідно із ч.ч.4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Тобто однією із законодавчо визначених умов для пред`явлення позову про визначення участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, являється наявність рішення органу опіки та піклування, яке приймається на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відтак суд зазначає, що передумовою звернення до суду з даним позовом є невиконання одним з батьків рішення органу опіки та піклування.

Позивачем зазначених вимог закону не дотримано та до матеріалів позовної заяви не долучено рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею позивача, а також не зазначено доказів того, що відповідачка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування.

Правовий висновок про необхідність попереднього звернення до органу опіки та піклування для вирішення спору міститься у постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі №638/18531/16-ц.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Отже, всупереч положенням ст. 175 ЦПК України, ст. 19 СК України, позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, а саме: в матеріалах позовної заяви відсутнє рішення органу опіки та піклування про встановлення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини, відсутній висновок органу опіки та піклування, який є обов`язковим при зверненні до суду з позовом, що відноситься до даної категорії справ, не зазначено доказів, що підтверджують ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування, що є передбаченою підставою звернення до суду за усуненням таких перешкод.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.175 і ст.177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 30.01.2024 позовну заяву було залишено без руху, позивачу було надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали, а також було роз`яснено наслідки невиконання ухвали.

Копія ухвали згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була отримана позивачем 08.02.2024, а тому строк для усунення недоліків по даній позовній заяві закінчився 19.02.2024.

Разом з цим, зазначені в ухвалі суду недоліки позивач до цього часу не усунув, із заявою про продовження строку для усунення недоліків до суду не звертався.

Будь-яких повідомлень про наявність поважних причин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений для цього строк, позивачем не подано.

Доступ до правосуддя в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У встановлений строк позивач недоліки позовної заяви не усунув, а тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України, позовну заяву слід вважати неподаною і повернути позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.185 ЦПК України

постановив:

позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: служба в справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради (місце знаходження: м. Острог, пр. Незалежності, 14, ) про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з дитиною, вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.