УХВАЛА

21 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 712/4776/23

провадження № 61-13644св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області на постанову Черкаського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ

в Черкаській області) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 02 серпня 2021 року перебувала

у трудових відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (далі - Управління). З 01 вересня 2021 року працювала на посаді начальника юридичного відділу Управління.

18 квітня 2023 року вона звільнена із зазначеної посади на підставі наказу Управління від 10 квітня 2023 року № 62-к у зв`язку з реорганізацією цього фонду та приєднанням до Пенсійного фонду України і скороченням чисельності та штату працівників, за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 зазначала, що за наявності інших робочих місць, що утворилися

у процесі реорганізації фонду, їй як працівнику, який підпадає під скорочення

у зв`язку з реорганізацією роботодавця, не було запропоновано переведення на іншу вакантну посаду.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 10 квітня 2023 року № 62-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити її на посаді начальника юридичного відділу ГУ ПФУ в Черкаській області або на рівнозначні посаді; стягнути з ГУ ПФУ в Черкаській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17 236,60 грн, але по день ухвалення рішення у справі; стягнути з ГУ ПФУ в Черкаській області на її користь моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 19 травня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУПФУ

в Черкаській області про визнання незаконним та скасуванням наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 07 липня 2023 року клопотання представника ГУ ПФУ в Черкаській області про закриття провадження у справі задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Черкаській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди закрито.

Роз`яснено позивачці, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду

в порядку адміністративного судочинства за предметною підсудністю.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини стосуються проходження ОСОБА_1 публічної служби, а тому між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкас від 07 липня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірні правовідносини

є цивільно-правовими і не можуть бути предметом спору

в адміністративному процесі, оскільки видання наказу про звільнення позивачки не є реалізацією уповноваженими особами Управління публічно-владних управлінських функцій та не спрямоване на задоволення публічного інтересу, а є суто трудовими відносинами працівника і роботодавця, а тому висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах матеріального

і процесуального права.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

18 вересня 2023 року ГУ ПФУ в Черкаській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року та залишити в силі ухвалу Соснівського районного суду м. Черкас від 07 липня 2023 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ГУ ПФУ в Черкаській області

є суб?єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, а тому цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, у межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Апеляційний суд не врахував, що позовні вимоги пред?явлені до державного органу та будуються суто на тому, що позивачку не переведено до ГУ ПФУ, тобто на посаду державної служби. Позивачка фактично оскаржує владно-управлінські рішення суб?єкта владних повноважень.

Доводи інших учасників справи

05 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив,

у якому просить касаційну скаргу ГУ ПФУ в Черкаській області залишити без задоволення, а постанову Черкаського апеляційного суду від 31 серпня

2023 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що Фонд соціального страхування України

є юридичною особою приватного права - некомерційною самоврядною організацією. Позивачка не була державним службовцем, не складала присягу державного службовця, і їй не присвоювався ранг державного службовця. Посада, з якої її було звільнено, не належить до публічної служби, оскільки не пов?язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим органах місцевого самоврядування. Відповідач у спірних правовідносинах виступає не як суб?єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах. Спірні правовідносини є цивільно-правовими і не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Соснівського районного суду м. Черкас.

31 жовтня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 з 02 серпня 2021 року перебувала у трудових відносинах

з управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

у Черкаській області.

З 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 працювала на посаді начальника юридичного відділу Управління.

18 січня 2023 року ОСОБА_1 отримала попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління Філоненко О. А. від 17 січня 2023 року

№ 09-09-124 про скорочення чисельності та штату працівників Управління на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16 січня 2023 року № 9-ОД та наказу голови комісії з реорганізації Управління від 16 січня 2023 року № 9 і про наступне звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 18 квітня 2023 року.

Наказом Управління від 10 квітня 2023 року № 62-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 18 квітня 2023 року за пунктом 1 частини першої статі

40 КЗпП України.

Вважаючи, що під час її звільнення Управління допустило порушення норм КЗпП України, ОСОБА_1 звернулась з позовом до ГУ ПФУ

в Черкаській області та просила визнати незаконним і скасувати наказ голови комісії з реорганізації Управління від 10 квітня 2023 року № 62-к «Про звільнення ОСОБА_1 », і поновити її на посаді начальника юридичного відділу ГУ ПФУ в Черкаській області або на рівнозначній посаді,

а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі

17 238,60 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини стосуються проходження ОСОБА_1 публічної служби, а тому між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що спірні правовідносини є цивільно-правовими і не можуть бути предметом спору

в адміністративному процесі, оскільки видання наказу про звільнення позивачки не є реалізацією уповноваженими особами Управління публічно-владних управлінських функцій та не спрямоване на задоволення публічного інтересу, а є суто трудовими відносинами працівника та роботодавця, а тому висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

У справі № 760/7638/23 (провадження № 61-11935ск23), яка є подібною до справи, яка переглядається, 15 серпня 2023 року Верховний Суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Пенсійного фонду України на постанову Київського апеляційного суду від 29 червня

2023 року, дійшов висновку про те, що спір про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за позовом ОСОБА_3 до Фонду соціального страхування України, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 188/741/23 (провадження № 61-13277св23), залишивши без задоволення касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року- без змін.

У зазначеній справі Верховний Суд зробив такі висновки:

« ОСОБА_4 на момент звільнення працювала на посаді головного спеціаліста відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Петропавлівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому

і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування,

у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з пунктом 15 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції до 01 січня 2023 року) визначено, що Фонд соціального страхування України є некомерційною самоврядною організацією.

Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

Відповідно до пункту 6.1 Типового положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24 січня 2017 року № 6, оплата праці працівників Управління здійснюється за рахунок коштів Фонду.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 , перебуваючи у трудових відносинах

з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

у Дніпропетровській області, не була державним службовцем, займана нею посада не належить до посад публічної служби, а тому відповідно вона не здійснювала службову діяльність у розумінні статті 19 КАС України.

Вирішуючи заявлений спір, суди перш за все мають перевірити законність звільнення ОСОБА_4 наказом № 275-к від 07 квітня 2023 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

у Дніпропетровській області на підставі пункту 1 частини першої статті 40

КЗпП України. Натомість інші позовні вимоги є похідними.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку щодо скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження

у цивільній справі.

Спір між сторонами виник у трудових правовідносинах, не пов`язаних

з проходженням публічної служби, отже, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги щодо правильності закриття провадження

у цивільній справі з огляду на те, що вимоги ОСОБА_4 стосуються поновлення на роботі в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на посаді державної служби, що є різновидом публічної служби, є безпідставними, оскільки такі доводи не узгоджуються з положеннями частини першої статті 235 КЗпП України, а крім того, ОСОБА_4 на момент звільнення не перебувала на державній (публічній) службі».

Разом з тим у справі № 442/3240/23-ц (провадження № 61-15536св23) Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2023 року, залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року - без змін, дійшов протилежного висновку щодо юрисдикції спору в аналогічних правовідносинах та зазначив таке:

«01 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

від 21 вересня 2022 року № 2620-ІХ, яким вирішено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України

з 01 січня 2023 року.

Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України

у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід

в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права.

Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

З 01 січня 2023 року відбулося публічне правонаступництво, тобто перехід прав та обов`язків від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Львівській області до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції,

встановивши, що між сторонами існує спір з публічно-правових відносин, який з урахуванням суб`єктного складу його учасників та правовідносин, що виникли між сторонами, має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження

у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Верховний Суд зазначає, що ОСОБА_5 , перебуваючи у відносинах

з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

у Львівській області, просить поновити її на посаді аналогічній або рівнозначній тій з якої її було звільнено, у Пенсійному фонді України, який

є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується

і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, за предметом і можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, відповідно, підлягає вирішенню

в порядку адміністративного судочинства».

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 яка до звільнення перебувала

у відносинах з Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, не будучи державним службовцем, просить поновити її на посаді аналогічній або рівнозначній тій, з якої її було звільнено, у Пенсійному фонді України.

Тобто спір між сторонами виник у трудових правовідносинах, не пов`язаних

з проходженням публічної служби, а отже, є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

У касаційній скарзі заявник вказує, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Результат аналізу судової практики свідчить про винесення судом суперечливих судових рішень у питанні що стосується юрисдикції спірних правовідносин, відсутності єдності судової практики, зокрема у зв`язку із відсутністю правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо такого роду питань.

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має, як правило, оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв. Кількісний ілюструє той факт, що така проблема постала не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема.

Щодо якісного критерію на виключність правової проблеми можуть вказувати: 1) відсутність чи неефективність процесуальних механізмів її вирішення, що зумовлює необхідність використання повноважень Великої Палати Верховного Суду (процесуальний аспект); 2) відсутність чи неефективність матеріальних гарантій реалізації, охорони та захисту фундаментальних прав і свобод, внаслідок чого обґрунтованість їх обмежень може зумовлювати необхідність використання повноважень Великої Палати Верховного Суду (матеріальний аспект).

За результатами аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень,

у провадженні національних судів вже перебуває значна кількість справ, пов`язаних з визнанням незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов?язаних із набрання з 01 січня 2023 року чинності Законом України від

21 вересня 2022 року № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким вирішено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року.

Колегія суддів Касаційного цивільного суду вважає, що передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики

з урахуванням кількості справ, які вже перебувають на розгляді в судах та спор у яких можуть виникнути з аналогічних правовідносин (кількісний критерій).

Існує очевидна необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики

у вказаній сфері правовідносин, і ці проблемні питання, на думку колегії суддів, належать до компетенції Великої Палати Верховного Суду як інституції, діяльність якої спрямована на вирішення виключних правових проблем, вирішення міжюрисдикційних спорів в цілях забезпечення однакового застосування судами норм матеріального і процесуального права (якісний критерій).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, що закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, від

28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від

29 листопада 2016 року).

Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, від 22 листопада 1995 року).

Надані судам повноваження в ухваленні судових рішень якраз і полягають

в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують, оскільки завжди існуватиме потреба в роз?ясненні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, від

11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, від 21 жовтня

2013 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки

ГУ ПФУ в Черкаській областіоскаржує постанову Черкаського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року з підстав порушення правил предметної юрисдикції; виключних випадків, за яких справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України, не встановлено.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав дляпередачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 400, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 712/4776/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській областіна постанову Черкаського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов