ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 березня 2024 року

м. Харків

Справа № 619/3051/17

Провадження № 22-ц/818/884/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи - Дергачівський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2023 року, постановлену суддею Калиновською Л.В., -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи - Дергачівський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 .

В обгрунтування скарги зазначає, що згідно зі стану виконавчого провадження НОМЕР_1 на 27 жовтня 2023 року: 24 грудня 2021 року державний виконавець Стадніченко Т.О. відновила виконавче провадження на підстави ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року №619/3051/17, якою визнана неправомірною бездіяльність щодо не відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1 та зобов`язано державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області відновити зазначене виконавче провадження. Зазначає, що 15 листопада 2022 року Дергачівській відділ ДВС отримав оригінал виконавчого листа №619/3051/17 від 14 серпня 2018 року разом із його заявою від 10 листопада 2022 року про проведення виконавчих дій відповідно до ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у відновленому виконавчому провадженні НОМЕР_1. 3гідно зі стану виконавчого провадження НОМЕР_1 на 27 жовтня 2023 року після надходження оригіналу виконавчого документу наступна дія державного виконавця полягала у виданні постанови від 13 липня 2023 року про встановлення місця проведення виконавчих дій. Таким чином в період з 15 листопада 2022 року по 12 липня 2023 року державним виконавцем не було вчинено всіх виконавчих дій, передбачених частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду. За зазначений період не було перевірено 113 разів виконання судового рішення боржником у виконавчому провадженні. Тобто вчинена умисна систематична бездіяльність з боку державного виконавця, яка тривала майже вісім місяців.

Просить суд:

визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Т.О. у виконавчому провадженні НОМЕР_1, яка полягає у невиконанні всіх виконавчих дій, передбачених частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду в період з дня надходження оригіналу виконавчого документу до 12 липня 2023 року;

зобов`язати уповноважену особу Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні НОМЕР_1 вчинити дії передбачені частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2023 року - в задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають його заявленим вимогам та фактичним обставинам справи, а саме жодних дій по забезпеченню боржником побачень стягувача з дитиною в період з дня надходження оригіналу виконавчого документу до 12 липня 2023 року державний виконавець не вчиняв.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що під час примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження», зокрема державним виконавцем здійснювалися заходи з метою встановлення місця боржника з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Отже, право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за правилами цивільного судочинства пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом, а також у випадку якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на виконанні Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист №619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, виданий Дергачівський районним судом Харківської області про усунення перешкоди ОСОБА_1 та визначення йому днів для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год.00 хв. до 19 год.00 хв., без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год.00 хв. без присутності матері (а.с.5).

Звертаючи до суду зі скаргою ОСОБА_1 вказує, що в період з 15 листопада 2022 року по 12 липня 2023 року державним виконавцем не було вчинено всіх в виконавчих дій передбачених ч.ч.1-4 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку встановленому рішенням суду.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, в тому числі, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно положень частин 1 та 2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, передбачений ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження», за якою виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Відповідно до ч. 5 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною. Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року у справі №619/3051/17, визнана неправомірною бездіяльність щодо не відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1 та зобов`язано державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області відновити зазначене виконавче провадження (а.с.8).

24 грудня 2021 року державним виконавцем Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Стадніченко Т.О. була винесена постанова, про відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 25.11.2021 року №619/3051/17, про визнання неправомірною бездіяльність, щодо не відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1 та зобов`язано державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області відновити зазначене виконавче провадження.

Постанова про відновлення виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження та до Дергачівського районного суду Харківської області.

18 січня 2022 року до Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області надійшло повідомлення Дергачівського районного суду Харківської області, про те, що цивільну справу №619/3051/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року було витребувано для розгляду апеляційної скарги на ухвалу від 28.10.2021 року (провадження №2-р/619/7/21).

17 листопада 2021 цивільну справу №619/3051/17 було направлено до Харківського апеляційного суду (вих.№619/3051/17/26226/2021 від 17.11.2021).

Вказані обставини ОСОБА_1 не заперечуються.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Дергачівський районний суд Харківської області був позбавлений можливості, до повернення зазначеної цивільної справи після апеляційного розгляду до суду першої інстанції, виконати вимогу п.3 постанови НОМЕР_1 від 24 грудня 2021 року, а саме повернути виконавчий документ.

Як свідчать матеріали справи Дергачівській відділ ДВС отримав оригінал виконавчого листа №619/3051/17 від 14 серпня 2018 року разом з заявою ОСОБА_1 від 10 листопада 2022 року про проведення виконавчих дій відповідно до ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у відновленому виконавчому провадженні НОМЕР_1 - 15 листопада 2022 року (а.с.12).

При цьому, у своїй скарзі ОСОБА_1 вказує, що саме з 15 листопада 2022 року по 12 липня 2023 року державним виконавцем не було вчинено всіх виконавчих дій, передбачених частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження»

24 лютого 2022 року Російська Федерація здійснила збройну агресію проти України.

24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.

Як зазначає державний виконавець у відзиву на скаргу, на момент надходження виконавчого документа, з метою збереження життя і здоров`я працівників, було запровадженого дистанційну роботу відділу по лютий 2023 року.

24 квітня 2022 року на електронну адресу відділу надійшла заява від боржника ОСОБА_2 в якій остання повідомляє, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та систематичними жорстокими обстрілами м. Харкова та сусідніх населених пунктів, в тому числі смт. Мала Данилівка, враховуючи постійну загрозу ракетних ударів на усій території України, у зв`язку з реальною загрозою життю і здоров`ю дитини ОСОБА_3 , 2015 р.н., а також відсутністю належного матеріального, побутового забезпечення та неможливістю медичного обслуговування, дитина разом зі з нею, за рекомендацією батька - ОСОБА_1 , була евакуйована до Німеччини (а.с.38).

02 грудня 2022 року, 08 лютого 2023 року, 19 травня 2023 року, 26 червня 2023 року, 24 листопада 2023 року, державним виконавцем було направлено електронний запит до Державної прикордонної служби, щодо перетину боржником державного кордону. Згідно відповіді відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону (а.с.55-59).

З метою виконання рішення суду на відомі відділу електроннe адресу боржника ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлено запит про місце знаходження боржника та сина ОСОБА_4 .

11 липня 2023 року державним виконавцем було направлено запит до Міністерства закордонних справ України, згідно відповіді від 13 липня 2023 року якого повідомлено, що закордонні дипломатичні установи України не є розпорядниками інформації про виїзд громадян за кордон та їх перебування на території іноземних держав.

Надання компетентними органами іноземних держав запитуваної інформації підпадає під обмеження, встановлені законодавством про захист персональних даних та здійснюється лише у рамках надання правової допомоги відповідно до чинних міжнародних угод.

Проінформовано, що згідно з інформацією Генерального консульства України в Гамбурзі, 29 липня 2022 року ОСОБА_2 зверталася до установи із заяво щодо продовження строку дії свого паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с.37).

Також, 11 липня 2023 року державним виконавцем було направлено запит до Посольства України в Федеративній Республіці Німеччина, Генеральне консульство України у Гамбурзі, Генеральне консульство України у Мюнхені, Генеральне консульство України в Дюссельдорфі, Генерального консульства України у Франкфурті на Майні, з метою отримання інформації про те, чи дійсно боржник ОСОБА_2 була евакуйована до Німеччини разом з дитиною ОСОБА_5 , 2015 р.н. (а.с.45).

Таким чином, з викладеного вбачається, що державним виконавцем під час примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа у відповідно до вимог ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» здійснювалися заходи з метою встановлення місця знаходження боржника з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною.

Разом з тим, оскільки у спірний період з 15 листопада 2022 року по 12 липня 2023 року боржник ОСОБА_2 разом із дитиною ОСОБА_5 , 2015 р.н., не перебувала на території України, тому державний виконавець не міг забезпечити присутність останніх при проведенні ним виконавчих дій в рамках виконання виконавчого листа №619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, про усунення перешкод ОСОБА_1 та визначення йому днів для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що дії державного виконавця відповідали вимогам закону.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 04 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова