КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8959/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р, Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року про відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення з орендованого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява представника відповідача про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення з орендованого приміщення.

Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року у справі №761/23065/22 було частково задоволено позов ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення із орендованого приміщення. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати у сумі 160 908, 00 грн, неустойку в розмірі 95 082,00 грн та судовий збір у розмірі 2 559,90 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням від 20.09.2023 року по справі № 761/23065/22 стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 530, 52 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.12.2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.09.2023 року залишено без змін. Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.09.2023 року також залишено без змін.

Отже, представник відповідача вказував, що ОСОБА_1 має борг у розмірі - 268 080,42 грн сплатити який їй вкрай важко, враховуючи складні життєві обставини та тяжкий матеріальний стан. Зокрема, у чоловіка ОСОБА_3 тяжкий стан здоров?я, йому проведено важке та дороге оперативне втручання. Відповідач (боржник), з метою збереження власного життя та життя рідних виїхала за межі України після 24.02.2022 року, а на даний час вимушена фактично жити на дві країни - з метою зберегти бізнес в Україні та у зв?язку з хворобою і лікуванням її чоловіка у США. Факт хвороби та проведеного лікування підтверджується електронним чеком від медичного центру «Delray», відповідно до якого ОСОБА_4 (чоловікові ОСОБА_1 ) було проведено: хірургічне втручання вартістю 29 174,00 доларів США, лікування (одужання) - 8 687,00 доларів США, послуги з анестезії - 8 173,00 доларів США, ліки - 5 682,00 доларів США, продовольче забезпечення - 2 555,00 доларів США. Таким чином, чоловікові ОСОБА_3 було проведено оперативне втручання з подальшою реабілітацією на суму 54 271,00 доларів США. На підтвердження наявності шлюбно-сімейних відносин надано суду копію Свідоцтва про шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 16.11.2015).

Також, представник заявника вказував, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, а саме здійснює роздрібну торгівлю весільних суконь у спеціалізованому магазині, у зв?язку з військовим станом її доходи суттєво знизились, що вбачається з Податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця. Так, у 2021 році обсяг доходу ОСОБА_1 за звітний (податковий) період відповідно до статті 292 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України склав 2 248 795,00 грн. У 2022 році у зв?язку з початком воєнних дій на території України і відсутністю попиту на весільні сукні, неможливістю вести торгівлю у будинку за адресою АДРЕСА_1 (оскільки доступ до будинку було фактично заборонено у зв?язку з розташуванням там військових батальйону) обсяг доходів ОСОБА_1 зменшився у 4 рази і склав лише 550 010,00 грн за весь 2022 рік. Обсяг доходу відповідача (боржника) у 2023 році загалом за рік склав 828 200, 00 грн. Представник заявника вказував, що ОСОБА_1 своєчасно та сумлінно сплачує всі податки, які йдуть до державного бюджету, а це є необхідним для забезпечення оборони та підтримання інфраструктури держави. При цьому, у ОСОБА_1 наявні і позичкові заборгованості, які вона також своєчасно сплачує, у неї відсутні прострочення по сплатам заборгованостей, що підтверджується Довідкою про стан позичкової заборгованості №240109SU19175500 від 09.01.2024 року. Так, у відповідача наявна позичкова заборгованість за угодою № -КД-2, яка була укладена 09.02.2022 року на суму 804 464,00 грн. Станом на 09.01.2024 року поточна заборгованість за даною угодою становить 287 726,74 грн. При цьому, ОСОБА_7 кожного місяця своєчасно сплачує грошові кошти з метою погашення заборгованості, так протягом останнього кварталу 2023 року сплачено: у жовтні 2023 року - 24 365,43 грн, у листопаді 2023 року - 24 164,25 грн, у грудні 2023 року - 24 090,74 грн. Крім цього, у ОСОБА_1 , наявна ще одна позичкова заборгованість за угодою № -КД-1, яка була укладена 15.09.2021 на суму 441 584,00 грн. Станом на 09.01.2024 року поточна заборгованість за цією угодою складає 96 369,40 грн. Зазначено, що відповідач кожного місяця сумлінно сплачує грошові кошти з метою погашення заборгованості, наприклад: у жовтні 2023 року - 12 566,20 грн, у листопаді 2023 року - 12 524,38 грн, у грудні 2023 року - 12 502,60 грн. Також необхідною умовою для здійснення підприємницької діяльності з продажу весільних суконь є наявність приміщення для демонстрації, примірки товарів та кімнати з послугами ательє. У зв?язку з цим, ОСОБА_1 винаймає відповідне приміщення, що підтверджується Договорами оренди від 27.10.2022 року та від 30.09.2023 року. Відповідно до п.5.1. Договору оренди від 30.09.2023 року, розмір орендної плати за приміщення за календарний місяць становить суму у гривні, що є еквівалентом 750 доларів США по комерційному курсу Приватбанку на день оплати. З метою забезпечення можливості здійснення підприємницької діяльності, оскільки кожна людина має право заробляти собі на життя працею відповідно до ст. 43 Конституції України, ОСОБА_1 щомісяця сплачує орендну плату за Договором оренди. Так, у листопаді 2023 року відповідачем було сплачено 28 000,00 грн оренди за листопад 2023 року, у грудні 2023 року - 28 000,00 грн, а у січні 2024 року - 28 500,00 грн. Оскільки п.5.4. Договору оренди від 30.09.2023 року передбачено, що комунальні платежі повністю сплачуються орендарем, ОСОБА_1 щомісяця сплачує відповідні комунальні послуги. У листопаді 2023 року ОСОБА_8 було направлено аванс за комунальні платежі за листопад 2023 року у розмірі 3 000,00 грн, авансовий платіж за грудень 2023 року також склав 3 000,00 грн, а у січні 2024 року - 4 000,00 грн. Таким чином, у ОСОБА_1 та її чоловіка наявна заборгованість з витрат на проведене хірургічне втручання та подальше і нині триваюче проведення лікування ОСОБА_9 , кредитні зобов?язання за двома угодами, шомісячні платежі за оренду приміщення та комунальні послуги. Якщо розрахувати середньомісячний ОСОБА_10 у 2023 році, то він складає у місяць 69 016,7 грн (828 200,00 грн. /12 міс). Сума щомісячних витрат відповідача (боржника) дорівнює на прикладі грудня 2023 року 74 587,34 грн, при цьому доходи складають у місяць в середньому 69 016,7 грн. Тобто невідворотні обов?язкові витрати відповідача перевищують її доходи на - 5 570,64 грн у місяць. Отже, борг у розмірі 268 080,42 грн сплатити для ОСОБА_1 вкрай важко, враховуючи складні життєві обставини та тяжкий матеріальний стан, особливо до того як у неї не буде закінчені щомісячні виплати для погашення кредитних зобов`язань. Заявник зауважує, що ОСОБА_1 не зловживала своїми процесуальними правами, не затягувала судовий розгляд, з повагою відносилась до інших учасників процесу.

За вказаних обставин, відповідач (боржник) була вимушена звернутись до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення № 761/23065/22 та просила відстрочити виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.09.2023 та додаткового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.09.2023 по справі № 761/23065/22 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення із орендованого приміщення на 1 (один) рік.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у задоволенні заяви представника відповідача про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення з орендованого приміщення відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2023 року у справі № 761/23065/22 задовольнити.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані боржником документи щодо стану здоров`я її чоловіка не можливо врахувати як обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення у даній справі та підтверджують скрутне матеріальне становище боржника, адже з долучених до заяви документів, перекладу яких українською мовою не надано боржником суду, неможливо встановити, що вказані витрати дійсно були понесені ОСОБА_1 та встановити факт подружніх відносин між особами з відповідною достовірністю. А тому зазначені докази не відповідають критерію достатності та належності.

На спростування вказаних висновків суду першої інстанції, апелянт зазначає, що в судовому засіданні у судді не виникало жодних сумнівів щодо перебування апелянта у шлюбі з ОСОБА_5 та наявність інших, родинних зв`язків. Крім того зазначила, що ні під час винесення ухвали про призначення заяви до розгляду, ні під час судового засідання суддею першої інстанції не було озвучено вимог щодо надання перекладу наданих адвокатом документів та довідок до заяви.

Також не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зі змісту рішення суду від 05.09.2023 року вбачається, що порушення зобов`язання зі сплати за оренду в боржника виникло ще з 01.05.2022 року. Вказане свідчить про тривалість спірних правовідносин між сторонами, а тому відстрочення, виконання, судового рішення про стягнення з боржника заборгованості та неустойки за договором, оренди, яке набрало законної, сили, призведе до порушення, прав та законних інтересів стягувача, та суперечитиме принципам обов`язковості виконання судових рішень та правової визначеності.

Вказував, що судом першої інстанції не було враховано, що заборгованість за договором оренди виникла станом на 01 травня 2022 року, що у місті Києві та інших містах України пов`язано з повномасштабним вторгненням та його наслідками.

При цьому, при наданні переваги доводам позивача проти відстрочки виконання рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою наявні в матеріалах справи докази, в тому числі лист з податкової. Так, за три роки правовідносин з позивачем за Договором оренди апелянтом було загалом сплачено орендних платежів на суму у розмірі 60 000 доларів США, і жодна з цих сум не була оподаткована з боку позивача, що свідомо ухиляється від сплати податків.

Апелянт вважає, що в контексті вимог ст. 435 ЦПК України, враховуючи доводи, викладені у заяві, остання може просити суд про відстрочення виконання рішення з огляду зокрема на тяжкі сімейні обставини, процесуальної поведінки відповідача та обставин, що зумовили виникнення заборгованості перед позивачем. Також скаржниця наголосила на тому, що вона не зловживала своїми процесуальними правами, не затягувала судовий розгляд, з повагою відносилась до інших учасників процесу та своєчасно прибувала у судові засідання по справі.

08 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Дем`янової Каріни Олександрівни, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги з приводу того, що в судовому засіданні суд першої інстанції не зазначав про необхідність перекладу наданих документів на англійській мові, представник позивача вказував на те, що у судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулося 12.02.2024 року за участю представників сторін, суддя Романишена І.П. зазначала, що копії документів надані відповідачем без перекладу, а тому зрозуміти їх зміст не вбачається за можливе. Також представник позивача зазначала, що примірник заяви про відстрочення виконання рішення разом з додатками наданий позивачу також був без перекладу додатків.

Посилалась на абз. 3 п. 8 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.08.2019 року № 814, відповідно до якого, у діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.

Тому представник позивача вважає, що надані документи обгрунтовано не взяті судом до уваги та не можуть вважатися належними доказами відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги щодо матеріального стану відповідача, представник позивача вказувала на те, що відповідач звертаючись з заявою про відстрочення виконання рішення наголошувала на своїй позичковій заборгованості, однак дана позичкова заборгованість стосується виключно потреб відповідача та спрямована на їх забезпечення. Сплата орендних та комунальних платежів також відноситься до обов'язків орендаря, які відповідач брала на себе свідомо підписуючи договір оренди.

Щодо сплати податків відповідачем, представник позивача вказувала на те, що це її обов`язок, як фізичної особи-підприємця, яка здійснює підприємницьку діяльність згідно чинного законодавства України.

На думку сторони позивача, відстрочення виконання рішення суду надасть змогу відповідачу знову не сплатити заборгованість з орендної плати, яка у свою чергу обліковується за нею вже майже два роки шляхом закриття підприємницької діяльності в Україні.

Звернула увагу також на те, що відповідач перебуває весь час за кордоном, а тому встановити її потім місцезнаходження та накласти стягнення може бути вкрай важко. Вважає, що у даній справі варто врахувати і матеріальні інтереси позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що підставами для відстрочки виконання судових рішень у справі № 761/23065/22 згідно поданої заяви представника боржника є скрутне матеріальне становище, а також важка хвороба чоловіка боржника, якому проведено дороговартісне оперативне втручання. Окрім того, представник боржника вказував на існуючий у боржника невеликий дохід, та наявність окрім заборгованості за даним рішенням суду інших боргових зобов`язань.

Суд першої інстанції вважав, що надані боржником документи щодо стану здоров`я її чоловіка не можливо врахувати як обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення у даній справі та підтверджують скрутне матеріальне становище боржника, адже з долучених до заяви документів, перекладу яких українською мовою не надано боржником суду, неможливо встановити, що вказані витрати дійсно були понесені ОСОБА_1 та встановити факт подружніх відносин між особами з відповідною достовірністю. А тому зазначені докази не відповідають критерію достатності та належності.

Суд першої інстанції також обгрунтовував свої висновки тим, що зі змісту рішення суду від 05.09.2023 року вбачається, що порушення зобов`язання зі сплати за оренду в боржника виникло ще з 01.05.2022 року. Суд першої інстанції вважав, що вказане свідчить про тривалість спірних правовідносин між сторонами, а тому відстрочення виконання судового рішення про стягнення з боржника заборгованості та неустойки за договором оренди, яке набрало законної сили, призведе до порушення прав та законних інтересів стягувача, та суперечитиме принципам обов`язковості виконання судових рішень та правової визначеності.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до ч 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10).

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2023 у справі №761/23065/22 було частково задоволено позов ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення із орендованого приміщення. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати у сумі 160 908, 00 грн., неустойку в розмірі 95 082, 00 грн. та судовий збір у розмірі 2 559, 90 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням від 20.09.2023 року по справі № 761/23065/22 було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 530, 52 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.12.2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.09.2023 - без змін. Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.09.2023 також було залишено без змін.

Звертаючись з заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі № 761/23065/22 представник заявника посилався на скрутне матеріальне становище, а також важку хворобу чоловіка боржника, якому проведено дороговартісне оперативне втручання. Також, представник боржника вказував на існуючий у боржника невеликий дохід, та наявність окрім заборгованості за даним рішенням суду інших боргових зобов`язань.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність виняткових обставин, які б перешкоджали належне виконання боржником рішення суду, ускладнювали б його виконання або робили виконання неможливим.

Як правильно вказав суд першої інстанції, матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до с. 33 Закону Країни «Про виконавче провадження» підставою для відстрочення чи розстрочення виконання рішення є в тому числі тяжка хвороба сторони виконавчого провадження - боржника. Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази про тяжкі хвороби боржника (заявника).

Доводи апеляційної скарги про те, що будучи фізичною-особою підприємцем через війну має складнощі у виплаті боргу за судовим рішенням. При цьому існування обставин неможливості сплати боргу заявник підтверджує розрахунками податкових зобов`язань з податку на доходи за 2021-2023 року та зазначала, що її дохід, зменшився у 4 рази і склав лише 550 010 грн за весь 2022 рік, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки сам лише факт введення в Україні воєнного стану не може бути підставою для відстрочення виконання рішення суду. Воєнний стан це особливий правовий режим, що введений в Україні у зв`язку з повномасштабним вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України. Проте місце проживання заявниці не віднесено до зони активних бойових дій.

Разом з тим, з наданих заявницею податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 2021, 2022, 2023 року, вбачається, що у 2021 році обсяг доходу ОСОБА_1 , за звітний (податковий) період склав 2 248 795 грн, у 2022 році обсяг доходів ОСОБА_1 , склав 550 010 грн, у 2023 році - 828 200 грн (а.с. 86-93 том 3).

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що введення та продовження строку воєнного стану в Україні не свідчить ні про наявність виняткових обставин, ні про поважність причин невиконання рішення суду. Більш того, заявник здійснює господарську діяльність та отримує дохід навіть в умовах воєнного стану.

Доводи апеляційної скарги щодо процесуальної поведінки відповідача та обставин, що зумовили виникнення заборгованості перед позивачем, зокрема апелянт вказувала на те, що вона не зловживала своїми процесуальними правами, не затягувала судовий розгляд, з повагою відносилась до інших учасників процесу та своєчасно прибувала у судові засіданні, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки такі твердження апелянта не є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

За встановлених обставин, є правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «18» квітня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник