справа № 359/9047/22 головуючий у суді І інстанції Журавський В.В.
провадження № 22-ц/824/4761/2024 суддя-доповідач у суді ІІ Інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського районного суду Київської області від 28 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Дідок Сергія Івановича, про визнання електронних торгів недійсними, скасування протоколу про проведення електронних торгів, акту державного виконавця, свідоцтва про придбання майна та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсними електронні торги з продажу арештованого майна, які відбулися 17 червня 2020 року, проведені ДП «СЕТАМ», а саме лот № 424340 протокол № 485496 проведення електронних торгів, відповідно до якого було продано нерухоме майно земельну ділянку, загальною площею 0,08 га, кадастровий номер :03:001:0222, за адресою Київська область, Бориспільський район, Головурівська сільська рада, яке належить позивачу згідно з постановою та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 15 червня 2020 року; скасувати протокол № 485496 проведення електронних торгів від 17 червня 2020 року, згідно якого переможцем торгів визнано ОСОБА_2 ; скасувати акт про проведення електронних торгів, виданий приватним виконавцем Говоровим П.В. 28 травня 2020 року ВП № НОМЕР_1, виданий на підставі протоколу № 485496 проведення електронних торгів від 17 червня 2020 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер 344, видане 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Дідок С.I.; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно земельну ділянку, загальною площею 0,08 га, кадастровий номер :03:001:0222, за адресою Київська область, Бориспільський район, Головурівська сільська рада (реєстраційний номер нерухомого майна 08) за ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 53011195 від 08 липня 2020 року, прийняте приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Дідок С.І.; визнати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 0,08 га, кадастровий номер :03:001:0222, за адресою Київська область, Бориспільський район, Головурівська сільська рада, передану йому Бориспільським міськрайонним ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) актом від 15 червня 2020 року в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №753/127/16, виданим 06 травня 2018 року по виконавчому провадженню № НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 квітня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист №753/12700/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 265 949 грн. 96 коп. Постановою державного виконавця Бориспільського міськрайонного ВДВС Пільтяй Г.В. від 16 липня 2018 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання цього виконавчого листа. В ході даного виконавчого провадження були організовані прилюдні торги з продажу земельної ділянки площею 0,08 га з кадастровим номером :03:01:0222, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Головурівська сільська рада. Електронні торги проводились тричі: 16 грудня 2019 року, 08 січня 2020 року та 29 січня 2020 року та жодного разу не відбулися у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців. 15 червня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про передачу земельної ділянки стягувачу в рахунок погашення боргу. Крім цього, в рамках іншого виконавчого провадження № НОМЕР_1 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було описано та накладено арешт на вказану земельну ділянку. 17 червня 2020 року відбулись електронні торги, переможцем яких була визнана ОСОБА_2 17 червня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В. склав акт про проведені прилюдні торги, на підставі якого ОСОБА_2 отримала свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів та приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Дідок С.І. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,08 га з кадастровим номером :03:01:0222, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Головурівська сільська рада. Відтак, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В. вчинив виконавчі дії стосовно земельної ділянки, яка належала ОСОБА_1 , а не боржнику.

Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 28 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, викладені ним у позовній заяві та зазначає, що з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції обставини виконавчого провадження НОМЕР_2, в межах якого позивачу передано у власність земельну ділянку. Позивачем вирішено питання про залишення за собою зазначеного майна боржника. Разом з тим, завершити процедуру оформлення набутих позивачем майнових прав не виявилося за можливе з причин, незалежних від позивача та не з вини позивача. Зазначена неможливість обумовлена арештами та обтяженнями, які мали місце по відношенню до набутого позивачем майна та які накладені в межах інших виконавчих проваджень. Зокрема, такі обтяження були застосовані приватним виконавцем Говоровим П.В. Ситуація, що призвела до порушень прав позивача є наслідками неузгодженості між різними органами примусового виконання по відношенню до одного і того ж боржника. Відповідно, одним виконавцем вжито заходи щодо відчуження майна боржника, а іншим виконавцем, завдяки застосованому обтяженню, майно відчужено повторно. При цьому, виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 отримано від позивача авансування витрат та передано майно, тобто завершено певний цикл виконання примусових заходів. Натомість, у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 виконавець Говоров П.В. проявив «процесуальну кмітливість» у вигляді накладення арешту на майно, не зважаючи на заходи в межах іншого виконавчого провадження, продаж майна та припинення арешту з його переоформленням на покупця. З формальних міркувань Міністерство юстиції України як центральний орган держави з виконання судових рішень самоусунувся від врегулювання спірних відносин з підстав відсутності у позивача статусу стягувача у виконавчому провадженні Говорова П.В . Зазначеним обставинам судом першої інстанції надано поверхневу оцінку. Суд обмежився доводами про те, що право власності на спірну земельну ділянку набуто саме ОСОБА_2 , оскільки право на нерухоме майно зареєстровано. При цьому, судом проігноровано та не надано правову оцінку причинам та обставинам, за яких позивач звернувся до суду, зокрема не враховано факт передачі майна позивачу та неможливість здійснити державну реєстрацію речового права по причині наявності обтяжень. Таким чином, примусова реалізація спірного майна боржника свідчить про очевидні порушення прав позивача як добросовісного набувача майна, що знайшло своє відображення також у примусовій реалізації майна в межах виконавчого провадження НОМЕР_1. Цілком очевидно, що майнові права на спірне майно виникли у позивача раніше по відношенню до ОСОБА_2 .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №361/855/18, виданого 04 грудня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АСК «Інго Україна» відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 52 315 грн. 50 коп. (а.с.126-127, 138-139).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 19 серпня 2019 року було описано та накладено арешт на майно ОСОБА_3 , зокрема на земельну ділянку площею 0,08 га з кадастровим номером :03:01:0222, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Головурівська сільська рада (а.с.140-141).

17 червня 2020 року були проведені електронні торги та визначений їх переможець - ОСОБА_2 , згідно протоколу про проведені електронні торги від 17 червня 2020 року №485496, виданого ДП «СЕТАМ» (а.с.44-45).

23 червня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В. склав акт про проведені електронні торги. За змістом якого ОСОБА_2 сплатила ціну продажу лоту у розмірі 28 312 грн., що є підставою для видачі їй свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів нотаріусом (а.с. 144-145).

08 липня 2020 року приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Дідок С.І. видав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Рішенням приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області №53011195 від 08 липня 2020 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,08 га з кадастровим номером :03:01:0222, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Головурівська сільська рада (а.с.46).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 була стягнута матеріальна шкода за невиконання договору підряду №1 від 30 вересня 2014 року у розмірі 265 949 грн. 96 коп. (а.с.8-9).

06 квітня 2018 року Дарницький районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 2753/12700/16 з метою забезпечення примусового виконання цього заочного рішення (а.с.10-11).

16 липня 2018 року державний виконавець Бориспільського МВДВС Пільтяй Г.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №753/12700/16, виданого 06 квітня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва (справа №753/15375/20, а.с.15).

В межах даного виконавчого провадження державний виконавець Бориспільського міськрайонного ВДВС Пільтяй Г.В. винесла також постанову про опис та арешт майна боржника, якою наклав арешт на земельну ділянку площею 0,08 га з кадастровим номером :03:01:0222, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Головурівська сільська рада, яка належить ОСОБА_3 (справа №753/15375/20, а.с.33-34).

Згідно протоколів електронних торгів № 453376, № 458734 та № 463259 від 16 грудня 2019 року, від 08 січня 2020 року та від 29 січня 2020 року відповідно, прилюдні торги з реалізації земельної ділянки площею 0,08 га з кадастровим номером :03:01:0222, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Головурівська сільська рада, не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (справа №753/15375/20, а.с.132,136,137).

На підставі постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 15 червня 2020 року (а.с.4-5) та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 15 червня 2020 року (а.с.6-7) нереалізоване майно було передано ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу у розмірі суми боргу 265 949 грн. 96 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимим доказами, що саме він є власником спірної земельної ділянки. Зважаючи на те, що позивач, отримавши акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 15 червня 2020 року, своє право власності на земельну ділянку належним чином не зареєстрував шляхом звернення до нотаріуса, отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та державної реєстрації права власності. Тому позивач не набув право власності на земельну ділянку площею 0,08 газ кадастровим номером :03:01:0222, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, Головурівська сільська рада, яка була предметом реалізації з електронних торгів, які відбулись 17 червня 2020 року.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 363/4852/17.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти (постанова Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 585/2843/17).

У постанові від 23 травня 2019 у справі № 922/3707/17 Верховний Суд зазначив, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є підставою набуття таких прав, а є похідним від таких підстав юридичним фактом, який є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 918/1377/16, постанові Верховного Суду від 23 травня 2019 року у справі № 906/941/17, постанові Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 910/1296/19, постанова Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 916/665/18, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 647/1771/15-ц.

Отже, державна реєстрація права власності є офіційним підтвердженням держави про набуття права власності, яке набуте особою до такої реєстрації у встановленому законом порядку.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Водночас з аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядку вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Організатор електронних торгів пропонує майно для продажу шляхом розміщення інформаційного повідомлення про електронні торги, в якому визначається це майно (пункти 5-10 розділу ІІІ Порядку). Тим самим організатор визначає одну з умов майбутнього договору купівлі-продажу - майно, яке продається організатором. Отже, до початку торгів як продавцю, так і потенційним покупцям (учасникам торгів) відомі всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця.

Учасники електронних торгів висувають свої цінові пропозиції (оферти) щодо укладення договору купівлі-продажу за запропонованими ними цінами шляхом їх подання через вебсайт електронних торгів. Прийняття пропозиції (акцепт) учасника, який запропонував найвищу ціну, здійснюється автоматично засобами системи реалізації майна (пункт 2 розділу V, пункт 1 розділу VIII Порядку).

За наслідками торгів визначаються і покупна ціна (яка запропонована переможцем), і особа покупця (яким є переможець торгів). Отже, моментом укладення договору купівлі-продажу є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту його пропозиції (частина друга статті 638 ЦК України). Протокол електронних торгів підписується організатором (пункт 2 розділу VIII Порядку) і є доказом укладення договору купівлі-продажу продавцем та переможцем торгів за ціною, визначеною у протоколі. Подальше оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Порядком не передбачене.

Укладений на електронних торгах договір купівлі-продажу підлягає виконанню у порядку, визначеному розділом X Порядку. Покупець (переможець електронних торгів) протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно відповідно до пункту 1 розділу X Порядку. Дата, до якої переможець електронних торгів повинен повністю сплатити ціну лота, зазначається також у протоколі (абзац дев`ятий пункту 1 розділу VIII Порядку). Правовою підставою сплати покупцем (переможцем торгів) коштів як покупної ціни за придбане майно є договір купівлі-продажу, укладений на торгах.

Після виконання покупцем (переможцем електронних торгів) свого обов`язку за договором купівлі-продажу, тобто після повного розрахунку за придбане майно, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; приватний виконавець самостійно затверджує акт про проведені електронні торги шляхом його підписання та скріплення печаткою приватного виконавця (пункт 4 розділу X Порядку). У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги (пункт 8 розділу X Порядку).

Такі висновки сформульовані у пунктах 42 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

Отже, процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19).

Відповідно до частин шостої, восьмої, дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Отже, і в разі залишення стягувачем за собою нереалізованого майна оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна як окремого документа законодавством не передбачено. Натомість такий договір укладається шляхом звернення виконавця до стягувача з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна з одночасним припиненням права вимоги стягувача до боржника в межах вартості нереалізованого майна (оферта) та виявлення стягувачем волі залишити за собою це майно (акцепт). Виконання договору з боку покупця (стягувача) полягає у внесенні на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України «Про нотаріат»), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем.

Абзацом першим частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що діяла на момент ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій, було встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду, зокрема, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. За змістом цих положень вони застосовуються в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування не будь-яких, а правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до яких свідоцтво про придбання нерухомого майна з торгів не належить.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших.

Велика Палата Верховного Суду знов нагадує, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших.

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.6).

Таким чином, ані позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, ані позовна вимога про визнання права власності на земельну ділянку, ані вимоги про скасування чи визнання недійсним акту виконавця, ані задоволення вимоги про визнання дій державного виконавця неправомірними не призвели б до захисту прав позивача, а такі вимоги не відповідають належному способу захисту у цій справі.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

Вказані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

Отже, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову в позові, однак при цьому керувався невірними мотивами.

При цьому, судом першої інстанції допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського районного суду Київської області від 28 липня 2023 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Бориспільського районного суду Київської області від 28 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 11 березня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.