УХВАЛА

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 128/4411/23

провадження № 61-17054ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, для сплати судового збору або надання документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору та подання до суду підписаної касаційної скарги, яка відповідатиме вимогам статті 392 ЦПК України, з приєднанням до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали Верховного Суду від 04 грудня 2023 року.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду ОСОБА_1 05 січня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду заяву, у якій зазначив, що таку ухвалу варто частково задовольнити, а саме в частині надання копії касаційної скарги іншим учасникам справи, а в іншій частині вимоги ухвали суду касаційної інстанції необхідно залишити без задоволення та просив звільнити його від сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та продовжено йому строк для усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2023 року.

01 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали Верховного Суду від 24 січня 2024 року.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду ОСОБА_1 06 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду заяву, у якій зазначив, що висновки викладені в ухвалі суду касаційної інстанції від 24 січня 2024 року щодо відмови у звільненні його від сплати судового збору та приведення його касаційної скарги у відповідність до вимог статті 392 ЦПК України є помилковими. Вимагає повторно та всебічно розглянути його клопотання щодо звільнення від сплати судового збору, подане ним 05 січня 2024 року.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частини перша, друга та четверта статті 44 ЦПК України).

Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, пункті 1 абзацу другого частини четвертої статті 135, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19).

Дії учасника справи чи його представника мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду, суддів тощо. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі

№ 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, ухвалу від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19).

У заяві на виконання вимог ухвал Верховного Суду від 04 грудня 2023 року та від 24 січня 2024 року ОСОБА_1 неодноразово використовує висловлювання на адресу судді Верховного Суду, які виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, зокрема такі: «… працівник Верховного суду Краснощоков зазначив про те, що касаційна скарга не підписана в тому місці де захотів працівник Верховного суду Краснощоков. Такі висновки є хибними та можуть братися до уваги …» «… працівник Верховного суду Краснощоков в своїй ухвалі свідомо ухилилися від судової практики …», «… вимагаю від працівника Верховного суду Краснощоков звернути свою увагу ….», «… вибірковий огляд доказів про звільнення від сплати судового збору з метою витягнути в мене судовий збір …», «… Верховний суд маючи за мету незаконно стягнути кошти …», «З такими безглуздими висновками я не можу погодитися …», «… у цій справі працівнику Верховного суду уже подавай довідку про доходи з Кіпру та з Мальдівів», «вимагаю від працівника Верховного суду Краснощокова … зупинити тиск своїми ухвалами на мої касаційні скарги» тощо.

Вказані висловлювання скаржника є неприпустимими при оформленні процесуальних документів до суду, не спрямовані на виконання завдання цивільного судочинства, а є виявом зневаги до суду та судової системи в цілому враховуючи, що такі дії, поєднані з невиконанням вимог процесуального законодавства та суду при поданні касаційних скарг, є свідомими та системними, про що свідчить практика Верховного Суду за скаргами ОСОБА_1 .

Згідно з частиною третьою статті 44 ЦПК України якщо подання скарги визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити цю скаргу без розгляду або повернути скаргу.

За таких обставин Верховний Суд визнає наведені дії при поданні касаційної скарги виявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку із чим повертає її ОСОБА_1 .

Вказане не позбавляє скаржника можливості звернення з касаційною скаргою із дотриманням вимог ЦПК України, зокрема вимоги щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами.

Керуючись статтями 2, 44, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 128/4411/23 повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков