Справа № 458/619/17 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/3381/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.,

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_3 третя особа: Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 10 травня 2012року по 26 листопада 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дочку ОСОБА_6 і при її реєстрації вказала своє дівоче прізвище ОСОБА_7 , а по батькові ОСОБА_8 , оскільки відповідач реєструвати шлюб з нею та народження дитини відмовився.

Дочка з відповідачем схожі, а тому немає об`єктивних причин сумніватися, що він є кровним батьком дитини, якою жодного разу на поцікавився.

Для підтвердження чи заперечення батьківства відповідача вона погоджується разом із відповідачем на проведення молекулярно-генетичної експертизи (ДНК дослідження) у експертній установі визначеній спільно з відповідачем.

З врахуванням зазначених обставин просила визнати відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та включити відомості про нього як про батька дитини.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Турківському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис №3 від 02 березня 2016 року про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного виконавчим комітетом Верхненської сільської ради Турківського району Львівської області, згідно яких в графі батько записати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційні скарзі посилається на те, що суд за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів походження дитини від нього, без проведення молекулярно-генетичної експертизи зробив безпідставний та необґрунтований висновок про наявність кровної спорідненості між ним та ОСОБА_9 ..

Суд не надав належної оцінки тій обставині, що причиною неявки ОСОБА_3 для проведення ДНК експертизи було його неналежне повідомлення про дату час та місце її проведення.

Він не заперечує факт зустрічей з позивачкою та наявність інтимних стосунків з нею у період з 2012 по 2015 рік, однак вони не вели спільного господарства та не мали спільного побуту.

Крім того, у цей період, позивачка мала ряд інтимних стосунків з іншими чоловіками, про що неодноразово йому про це говорила.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Також при вирішенні питання щодо розгляду справи без участі відповідача враховується те, що справа перебуває у провадженні суду з червня 2017 року. Розумні строки її розгляду давно сплили. Вачається зловживання з сторони відповідача процесуальними правами, що встановлено постановою Львівського апеляційного суду від 26 липня 2021 року (т.2 а.с.139-141).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне проводити розгляд справи без участі відповідача по справі ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , щодо заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 02 березня 2016 року виконавчим комітетом Верхненської сільської ради Турківського району Львівської області, про що складено актовий запис №3.

Згідно копії актового запису про народження №03 від 02 березня 2016 року, складеного виконавчим комітетом Верхненської сільської ради Турківського району Львівської області відомості про батька ОСОБА_9 - ОСОБА_10 записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Позивач ОСОБА_4 , звернувшись до суду з позовом, просить визнати батьківство ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказуючи, що вона з 10 травня 2012 по 26 листопалда2015 перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем від якого народила дочку ОСОБА_9 .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 свої позовні вимоги підтримала, та додатково пояснила, що проживала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з січня 2011 року по листопад 2015 року у АДРЕСА_1 . Планували будувати власний будинок. До них на квартиру часто приходила мама відповідача і вважала їх однією сім`єю.

Коли відповідач довідався про її вагітність, то відмовився від батьківства і залишив її.

В суді першої інстанції тричі призначалася ДНК експертиза на яку відповідач жодного разу не з`явився.

Також в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 у відзиві не заперечив близьких відносин з ОСОБА_4 , як між чоловіком і жінкою, однак протягом таких стосунків, починаючи з 2012 по 2015 роки вони проживали окремо, не мали спільного побуту, не вели спільного господарства, а тому вважає, що він не перебував з позивачем у цивільному шлюбі. Після того, як позивач завагітніла, повідомила його, що він є батьком дитини, при цьому, розповіла, що мала відносини з іншими чоловіками, тому доводи позивача про його батьківство є необґрунтованими і не підтверджені жодними доказами.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 СК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема, ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

У таких справах позови осіб, зазначених у ч. З ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Додатковим доказом у справі можуть бути дані судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи у разі заперечення батьком визнання факту батьківства дитини.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України).

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009року, заява № 3451/05), висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Згідно з ч. 4, п.п. 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У ході судового розгляду справи суд встановив, що позивач у справі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_9 .

Згідно копії актового запису про народження №03 від 02 березня 2016 року складеного виконавчим комітетом Верхненської сільської ради Турківського району Львівської області відомості про батька ОСОБА_9 - ОСОБА_10 записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідач ОСОБА_3 у поданому відзиві заперечив проти свого батьківства щодо дитини.

Ухвалою суду від 04 грудня 2017 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження якої доручено експертам Львівського науково дослідного експертно-криміналістичного центру МВС (т.1 а.с.71).

06 лютого 2018 року Турківським районним судом Львівської області відповідно до клопотання експерта Львівського науково - дослідного експертно криміналістичного центру, Мужика А.М. направлено до Львівського Науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС.

Зазначене клопотання направлено у ПАТ «Українська залізниця, регіональної філії Львівська залізниця п. Грунику І.С. для вручення ОСОБА_3 (т.1 а.с.82).

09 та 19 березня 2018 року таке клопотання експерта було направлено відповідачу повторно (т.1 а.с.90;109).

Ухвалами суду від 23 грудня 2020 року (т.2 а.с.91), 15 листопада 2021 року (т.2 а.с.195;202) та 24 січня 2023 року (т.3 а.с.134;204) по справі призначались судові молекулярно-генетичні експертизи (спеціальність 9.5 "Молекулярно-генетичні дослідження"), проте ухвали суду повернуті без виконання експертною установою, оскільки жодного разу відповідач не з`явився для проведення експертизи, таким чином ухилився від участі в експертизі, при цьому наслідки такого ухилення йому були роз`яснені судом.

Крім того, всі ухвали суду про призначення судово - молекулярної експертизи та клопотання експерта надсилалися відповідачу за місцем реєстрації та місцем роботи. Сам відповідач у своєму клопотанні від 07 грудня 2022 року (т.3 а.с.91-92) просив суд про призначення по справі судово - молекулярної експертизи, однак в подальшому, на виклики експерта не з`являвся

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про йогоненалежне повідомлення про дату час та місце її проведення експертизи ДНК тесту.

Згідно ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків у період з 2018 по 2023 роки.

В своїй апеляційній скарзі відповідач не заявляв клопотання про призначення судово - молекулярної експертизи в суді апеляційної інстанції.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц, (провадження № 61-48029св18). Ця правова позиція щодо застосування положень статті 109 ЦПК України є незмінною.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав визнає факт батьківства відповідача ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_9 , оскільки саме для з`ясування вказаного факту призначалась судова експертиза по справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.