Номер провадження: 2/205/143/2024
29 лютого 2024 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості договором позики,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.02.2021 року ОСОБА_2 (далі - Відповідачем) отримав від ОСОБА_3 , товар на суму 55 875 грн. 00 коп., та зобов`язався його оплатити у строк до 20.02.2021 року, що підтверджується розпискою від 01.02.2021 року, власноруч написаною відповідачем. Також, 01.02.2021 року відповідач отримав від ОСОБА_3 товар на суму 130 375 грн. 00 коп., та зобов`язався його оплатити у строк до 31.10.2021 року, що також, підтверджується розпискою від 01.02.2021 року власноруч написаною ОСОБА_2 . Так, за весь час комунікації ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останнім не було вжито жодних дій для виплати заборгованості за вищевказаними розписками, та результаті відповідач взагалі перестав відповідати на дзвінки та повідомлення.
Далі позивач зазначає, що 01.09.2023 року вона, ОСОБА_3 , на підставі договору відступлення права вимоги переуступила свою вимогу щодо стягнення заборгованості ОСОБА_1 . Відповідно до п.п.1,2 вищевказаного договору до ОСОБА_1 , як до нового кредитора, перейшло право вимоги замість первісного кредитора належного виконання зобов`язання боржника.
Таким чином, позивачем було надіслано відповідачу повідомлення про необхідність сплатити борг за розписками та повідомлення про зміну кредитора, однак така вимога залишилась без задоволення з боку відповідача по справі.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_2 на свою, ОСОБА_1 , користь суму заборгованості: 1) за розпискою від 01.02.2021 року у розмірі 55 875 грн. 00 коп. з урахуванням 3% річних у розмірі 4 578 грн. 00 коп. та інфляційних витрат у розмірі 22 479 грн. 00 коп., 2) за розпискою від 01.02.2021 року у розмірі 130 375 грн. 00 коп. з урахуванням 3% річних у розмірі 7 972 грн. 00 коп. та інфляційних витрат у розмірі 42 040 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2633 грн. 20 коп.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав суду відповідну заяву.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 24.01.2024 року у задоволенні представника позивача про проведення відкритого судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості договором позики, вирішено відмовити.
Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 01.02.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір безпроцентної позики № 1. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу у товар на суму 55 875 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану грошову суму до 20.02.2021 року.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від ОСОБА_3 товару на суму 55 875 грн. 00 коп.підтверджується розпискою від 01.02.2021 року.
Судом також встановлено, що 01.02.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір безпроцентної позики № 2. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу у товар на суму 130 375 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану грошову суму до 31.10.2021 року.
Факт отримання 01.02.2021 року відповідачем ОСОБА_2 від ОСОБА_3 товару на суму 130 375 грн. 00 коп.підтверджується розпискою від 01.02.2021 року.
Суд зазначає, що письмова форма договорів позики з огляду на їх реальний характер є доказом не лише факту укладення договорів, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Також, судом встановлено, що 01.09.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення права вимоги. Відповідно до п.п.1,2 вищевказаного договору до ОСОБА_1 , як до нового кредитора, перейшло право вимоги замість первісного кредитора належного виконання зобов`язання боржника.
Позивач наполягає на тому, що в порушення умов договору від 01.02.2021 року, Відповідач свої зобов`язання належним чином у повному обсязі не виконав, допустив прострочення повернення сум позики, внаслідок чого за ним, ОСОБА_2 , виникла заборгованість, яку позивач обраховує у розмірі 55 875 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 4 578 грн. 00 коп. та інфляційних витрат у розмірі 22 479 грн. 00 коп., а також, заборгованість у розмірі 130 375 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 7 972 грн. 00 коп. та інфляційних витрат у розмірі 42 040 грн. 00 коп.
Матеріалами справи підтверджено, що 29.09.2023 року позивач у позасудовому порядку звернувся до відповідача із претензією про сплату боргу, однак така вимога залишилась без задоволення з боку відповідача по справі.
Оскільки відповідач у добровільному порядку своїх договірних зобов`язань перед позивачем не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Щодо наявності у позивача прав кредитора за вказаними борговими зобов`язаннями, суд вказує про таке..
Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відтак, з огляду на встановлену судом обставину того, що 01.09.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення прав вимоги, суд доходить висновку, що позивачеві належить право вимоги до боржника ОСОБА_2 у вказаному зобов`язані.
Щодо позовних вимог про стягнення основної суми боргу суд зазначає про наступне.
За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Суд зазначає, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти на умовах строковості у позику, та зобов`язався повернути її у визначений договором строк.
Як вказувалось вище, на підтвердження факту існування договірних правовідносин та передачі грошових коштів позичальнику, сторона позивача надала суду оригінал означених розписок.
Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Таким чином, суд вважає доведеним обставину передачі в борг за вказаними розписками від позивача, як кредитора, до відповідача, як позичальника, означеної вище грошової суми.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, за правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В даному випадку розписки від 01.02.2021 року містять посилання на боргове зобов`язання у гривні.
Суд вказує, що з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Оскільки факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджено оригіналами розписок, і обставина не повернення у повному обсязі позики не спростована відповідачем шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів на адресу суду, то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом вищевказаних позик, зокрема, заборгованість за Договором позики №1 від 01.02.2021 року у розмірі основного боргу 55 875 грн. 00 коп., та заборгованість за Договорами позики №2 від 01.02.2021 року у розмірі основного боргу 130 375 грн. 00 коп.
Щодо стягнення із відповідача 3 % річних від простроченої суми та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, суд зазначає про нижченаведене.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченняна підставі ст.625 ЦК України підлягає задоволенню, оскільки правові підстави такого стягнення прямо передбачені матеріальним законом.
Таким чином, з огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі щодо заявлених вимог про стягнення із відповідача, як позичальника, на користь позивача за Договором позики №1 від 01.02.2021 року грошової суми у розмірі основного боргу 55 875 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі у розмірі 4 578 грн. 00 коп. та інфляційних витрат у розмірі 22 479 грн. 00 коп., та за Договором позики №2 від 01.02.2021 року у розмірі основного боргу 130 375 грн. 00 коп. з урахуванням 3% річних у розмірі 7 972 грн. 00 коп. та інфляційних витрат у розмірі 42 040 грн. 00 коп., а всього 263 319 грн. 00 коп.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на його обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2 633 грн. 20 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 526, 549, 551, 615, 625, 629, 692, ЦК України, ст. ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості договором позики - задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за Договором позики № 1 від 01.02.2021 року у розмірі основного боргу 55 875 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі у розмірі 4 578 грн. 00 коп. та інфляційних витрат у розмірі 22 479 грн. 00 коп. та заборгованість за Договором позики № 2 від 01.02.2021 року у розмірі основного боргу 130 375 грн. 00 коп. з урахуванням 3% річних у розмірі 7 972 грн. 00 коп. та інфляційних витрат у розмірі 42 040 грн. 00 коп., а всього разом 263 319 (двісті шістдесят три тисячі триста дев`ятнадцять) грн. 00 коп.
3. Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 2 633 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.