ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2909/24 Справа № 205/6843/22 Суддя у 1-й інстанції - Костромітіна О.О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді : Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши увідкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бровко О.О. на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що 11.05.2022 року о 15.50 годин в м. Дніпро на вулиці Обільній, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, н/з НОМЕР_1 , в районі буд. 1А по вул. Новопокровській, не оцінив дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість для руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу дорожнього руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Мерседес, н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який слідував у зустрічному напрямку, чим порушив п.12.1 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року по справі №205/5273/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.

Цивільно-правова відповідальність водія - ОСОБА_2 була застрахована АТ «Страхова компанія «МегаГарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника колісних транспортних засобів №207109261.

Позивач звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП через гарячу лінію страхової компанії в терміни, передбачені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників колісних транспортних засобів». Після того, як позивач отримав доступ до свого автомобіля та отримав 22.07.2022 року постанову про закриття кримінального провадження, то 11.08.2022 року позивачем було направлено на поштову та електрону адресу страхової компанії повторну заяву про страховий випадок, однак жодної відповіді позивач не отримав.

Після закриття кримінального провадження позивач мав сплатити додатково: 01.08.2022 року - 2800 гривень за евакуацію автомобіля з місця ДТП; 2 660 гривень за послуги зберігання транспортного засобу; 3500 гривень за послуги евакуації та переміщення транспортного засобу з місця евакуації до місця проживання позивача. Загалом за зберігання та евакуацію пошкодженого авто позивач сплатив 8960 гривень.

За висновком судового експерта № 4509/22 від 27.09.2022 року вартість відновлюваного ремонту КТЗ склала 940477,89 гривень, а ринкова вартість КТЗ складає 297665 гривень.

Відповідачам було відправлено 10.10.2022 року в рамках досудового врегулювання листи повідомлення, відповідний висновок експерта та реквізити для сплати коштів, однак відповідачі ігнорують відповідні повідомлення позивача.

З огляду того, що за полісом №207109261 наявні обмеження за шкоду, заподіяну майну, то розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню з АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант», відповідно до ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників колісних транспортних засобів», складає 130000 гривень, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , складає 823237, 89 гривень з розрахунку: 940477,89 гривень (вартість ремонтно-відновлюваних робіт та запасних частин) -130 000 гривень (страховий ліміт) = 810477,89 гривень + вартість послуг евакуатора та послуг зберігання автомобіля складає 8960 гривень + вартість проведеної експертизи складає 3800 гривень.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків спричинених ДТП у розмірі 823237,89 гривень.

Також просив розподілити судові витрати, а саме: стягнути на користь позивача з відповідача АТ «СК «Мега-Гарант» судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 4766,19 гривень, витрати за надання правової допомоги у розмірі 16000 гривень. З відповідача ОСОБА_2 стягнути на користь позивач судовий збір у розмірі 4766,19гривень, витрати за надання правової допомоги у розмірі 16000 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги експертного дослідження,яким визначено розмір спричиненої шкоди. Не визнаючи вказаний доказ недопустимим, не призначаючи додаткової експертизи, суд зазначив на відсутність допустимих доказів розміру завданої шкоди. Обов`язок компенсації завданої внаслідок ДТП шкоди у розмірі різниці вартості автомобіля до та після ДТП покладається виключно на страхову компанію, що жодним чином не має ніякого відношення до особи,чиїми діями було завдано шкоду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Бровко О.О. та представник ОСОБА_2 адвокат Цівань К.В.. Представник АТ «СК «Мега-Гарант» в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить конверт із написом «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пунктів 3,4 частини 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач мав право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю його автомобіля до та після ДТП, водночас повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів вартості автомобіля після ДТП, на надання яких неодноразово звертала увагу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Цівань Н.В..

Ненадання позивачем таких доказів також унеможливлює суду визначитися з розміром відшкодування страхової виплати в межах ліміту відшкодування, що складає 130000 гривень, оскільки через відсутність відомостей щодо вартості автомобіля після ДТП суд позбавлений можливості визначити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також визначити чи не перевищує ліміт страхового відшкодування така різниця, перевищення якої є недопустимим з огляду на вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача АТ «СК «Мега-Гарант» на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 130000 гривень.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року по справі № 205/5273/22 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. В ході розгляду справи судом було встановлено, що 11.05.2022 року о 15.50 годин в м. Дніпро на вулиці Обільній, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, н/з НОМЕР_1 , в районі буд. 1А по вул. Новопокровській, не оцінив дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість для руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу дорожнього руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Мерседес, н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який слідував у зустрічному напрямку, чим порушив п.12.1 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. ОСОБА_2 визнано винним, відносно нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 перед третіми особами застрахована АТ «Страхова компанія «МегаГарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника колісних транспортних засобів № 207109261, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 гривень.

За висновком судового експерта № 4509/22 від 27.09.2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу-автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 312D» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 297665,10 гривень.

Вартість відновного ремонту КТЗ склала 940477,89 гривень, ринкова вартість автомобіля КТЗ складає 297665,10 гривень. Матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 297665,10 гривень, оскільки відновлювати КТЗ економічно недоцільно.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП через гарячу лінію страхової компанії в терміни, передбачені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників колісних транспортних засобів». Після того, як позивач отримав доступ до свого автомобіля та отримав 22.07.2022 року постанову про закриття кримінального провадження, то 11.08.2022 року позивачем було направлено на поштову та електрону адресу страхової компанії повторну заяву про страховий випадок, що підтверджується відомостями Укрпошти, які долучені до позову, однак жодної відповіді позивач не отримав. Таким чином страхове відшкодування страховою компанією не виплачувалося позивачеві.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно виходив із того, щошкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлена постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року по справі № 205/5273/22, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно статтей 30.1. та 30.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК

України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 та від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18.

У цій справі позивачем заявлено вимоги про відшкодування збитків з АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» в сумі 130 000 гривень та з відповідача ОСОБА_2 - 823237, 89 гривень з розрахунку: 940477,89 гривень (вартість ремонтно-відновлюваних робіт та запасних частин) -130 000 гривень (страховий ліміт) = 810477,89 гривень

Розмір збитку, заподіяного власнику пошкодженого автомобіля (позивачу), є таким, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу до ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість до ДТП, тобто ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Такий підхід до визначення розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, який ґрунтується на тому, що розмір збитків повинен відповідати реальній вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, є усталеним та узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 729/1523/14.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до висновку судового експерта № 4509/22 від 27.09.2022 року ринкова вартість КТЗ «Mercedes-Benz Sprinter 312D» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , складає 297665,10 гривень. Вартість відновного ремонту КТЗ склала 940477,89 гривень. Матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 297665,10 гривень, оскільки відновлювати КТЗ економічно недоцільно.

Врахувавши положень ст.30Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ремонт транспортного засобу в даному випадку вважається економічно необґрунтованим, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу (940477,89 грн.) перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (297665,10 грн.), тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Враховуючи викладене, помилковими є доводи, що на користь позивача необхідно стягнути саме вартість автомобіля на час ДТП, а не різницю між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, з тих підстав, що норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Отже, порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин власнику транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Страховиком не проводилося розслідування страхового випадку.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання певних доказів суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.

Звертаючись з цим позовом до суду, позивач просив стягнути збитки з АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» в межах страхового ліміту в сумі 130 000 грн. та з відповідача ОСОБА_2 - 823237, 89 грн., як різницю між вартістю ремонтно-відновлюваних робіт та страхового ліміту, не визнаючи автомобіль фізично знищеним.

Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами) (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц).

Судом встановлено, що ринкова вартість автомобіля позивача до пошкодження становила 297665,10 грн, а вартість його відновлювального ремонту, з урахуванням зносу, становить 940477,89 грн, що перевищує ринкову вартість автомобіля до пошкодження.

Вказані обставини підтверджено матеріалами справи.

Враховуючи, що позивач не отримав страхове відшкодування, а також взявши до уваги те, що позивачем не було доведено факту проведення ремонту належного йому транспортного засобу, а також того факту, що його автомобіль не є фізично знищеним, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягають.

Позивач не довів обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог.

Суд позбавлений права збирання доказів за власною ініціативою, оскільки обов`язок доказування покладається на сторони. Доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доведення підстав позову покладається на позивача. Наведені положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19.

Доказів вартості пошкодженого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди позивачем не надано. Клопотання про призначення судової авто-технічної експертизи позивачем не заявлялося.

Посилання на те, що судом першої інстанції проігноровано висновок експерта, яким визначено розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачеві пошкодженням автомобіля в результаті ДТП, є безпідставним.Оскількизгідно статтей 30.1. та 30.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок розрахунку матеріальної шкоди,яка підлягає відшкодуванню, а саме, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Заподіювач в такому випадку може вимагати передачі йому цього майна після відшкодування збитків.

Однак позивач не визнає автомобіль фізично знищеним, а тому в таком випадку його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи про те, що страхова компанія здійснює страхову виплату в межах встановленого ліміту, а тому суд першої інстанції повинен був стягнути зазначену суму на користь позивача, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки позивачем не доведено розміру матеріального збитку, що унеможливлює стягнення страхової виплати з страхової компанії.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровськавід 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: