Справа № 710/1104/23
Провадження № 2/710/24/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2024 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Щербак О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кисличенко Л.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката Різник В.П.,

представника відповідача адвоката Єрмолаєв Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Шпола у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі спадкового майна та визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить виділити йому в натурі спадкове майно, яке залишилось після смерті його дружини, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мар`янівка Черкаської області, а саме: 1/2 частину спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 54,5 кв.м, житловою площею 33,8 кв. м та 1/2 частину спадкової земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 712584800:01:001:0476 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 54,5 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м, який складається з: житлового будинку з верандою А-1, а, сараю гаража Б, вбиральні В, літньої кухні Г, навісу Д, бані Е ,прибудови е, колодязя №1 ,огорожі №2, воріт з хвірткою №3, воріт №4, хвіртки №5, замощення №6 та право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 712584800:01:001:0476, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі вартості 1/4 частки спадкового житлового будинку 31 337,50 грн, та вартості 1/4 частки спадкової земельної ділянки в розмірі 31 250,00 грн , а всього стягнути 62 587,50 грн .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 . Після смерті дружини залишились спадкове майно у виді частини житлового будинку та частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . частина вказаного майна належить йому, як частина спільного майна подружжя, та, відповідно, не входить до спадкового майна. Спадкоємицею першої черги, яка як і він звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, є донька померлої ОСОБА_2 .. Указав, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності, оскільки ним не надані правовстановлюючі документи на спадкове майно. Оскільки ним втрачені правовстановлюючі документи, ним було зроблене оголошення у газеті. Зазначає, що так як він є власником частини житлового будинку та земельної ділянки, то він має переважне право на виділення його частки в спадковому майні в натурі. Ураховуючи те, що частка відповідача становить частину житлового будинку та земельної ділянки, суд вправі передати позивачу об`єкти нерухомості в цілому та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за її частку в спадковому майні.

18.09.2023 судом відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідачка, від імені якої діє адвокат Єрмолаєв Ю.А., подала відзив на позов, у якому не погоджується із позовними вимогами та зазначає, що спірний будинок її мати успадкувала від свого батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , від так такий є особистою власністю ОСОБА_3 .. Земельну ділянку ОСОБА_3 отримала шляхом приватизації, що свідчить про те, що спадкова земельна ділянка є її особистою власністю.

Позивач у відповіді на відзив вказав, що ознайомившись із рішенням Мар`янівської сільської ради Шполянського району №46-4/VI від 28.04.2015 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку», було встановлено, що спадкова земельна ділянка площею 0,25 га була приватизована спадкодавицею ОСОБА_3 , у зв`язку з чим не належить до спільного сумісного майна із позивачем. Ураховуючи вказану обставину, позивач не заперечує щодо сплати відповідачці грошової компенсації у розмірі вартості спадкової земельної ділянки у сумі 62 500,00 гривень. Щодо будинку, позивач зазначив, що відповідачем не надано достовірних доказів того, що цей будинок на праві власності належав ОСОБА_4 . На момент визнання за ОСОБА_3 права власності на вказане нерухоме майно, позивач як її чоловік, не заперечував, щоб правовстановлюючі документи були видані на ім`я дружини, ОСОБА_3 , оскільки будинковолодіння було побудоване ними спільно, за спільні кошти подружжя, тому частки подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідачкою було подане заперечення, в якому вона вказала, що не заперечує щодо сплати їй грошової компенсації в розмірі вартості спадкової земельної ділянки в сумі 62 500,00 гривень. Також, відповідачка стверджує, що спірний житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такий було збудовано у 1951 році на земельній ділянці, яка була закріплена за батьком померлої, а не в період проживання позивача та матері відповідачки у зареєстрованому шлюбі, який було укладено у 1995 році.

04.12.2023 судом задоволено клопотання позивача про витребування доказів від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батової Людмили Григорівни копії спадкової справи №66/2022 та від відповідачки, ОСОБА_2 , оригінали правовстановлюючих документів та технічного паспорта на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

21.12.2023 було повернуто позивачеві заяву про збільшення позовних вимог від 01.12.2023.

24.01.2024 судом витребувано від приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Курінного Анатолія Васильовича інформацію чи була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо так то надати витяг із спадкового реєстру та копії спадкової справи.

Позивач, представник позивача, адвокат Різник В.П., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Єрмолаєв Ю.А., заперечував проти задоволення позову.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та правовідносини між сторонами, і дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Мар`янівка Звенигородського району Черкаської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 20.07.2022 Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), актовий запис №397 ( том 1 а.с. 18).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 340624823 від 27.07.2023 вбачається, що за ОСОБА_3 02.10.2014 зареєстроване право власності на житловий будинок та 14.05.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0476, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 27-28).

ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 06.10.1995 Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис № 917 ( том 1 а.с.17).

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 07.10.1971 ( том 1 а.с.110).

Із копії спадкової справи № 66/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , наданої на виконання вимог ухвали суду від 04.12.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., вбачається що 31.10.2022 із заявами про прийняття спадщини звернулись чоловік померлої ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 ( том 2 а.с. 8,13).

31.10.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. заведена спадкова справа, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 31.10.2022 за № 70478920 ( том 2 а.с.22).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.06.2023, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зокрема на частку житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , оскільки виходячи, що свідоцтво про право власності на житловий будинок видане 05.10.2014, та на земельну ділянку 17.05.2015, то таке є спільною власністю подружжя. Чоловік померлої у встановлений законом термін подав заяву відповідно до якої просить видати йому свідоцтво про право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя та про видачу йому частку у праві спільної часткової власності у спадщині ( том 2 а.с. 54).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.06.2023, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у спадковому майні у виді житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як ним не було подано оригінали документів для оформлення спадщини і отримання відповідних свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини ( том 1 а.с. 22, том 2 а.с.55 ).

У газеті «Шполянські вісті» від 03.08.2023 №31 розміщене оголошення такого змісту : « Втрачені свідоцтво про право власності на будинок та свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовані в АДРЕСА_1 вважати недійсними ( том 1 а.с. 23-26).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку, вартість житлового будинку з надвірними спорудами площею 54,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , складає 125350,00 гривень ( том 1 а.с. 33-43).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку, вартість земельної ділянки площею 2500 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 становить 125000,00 гривень ( том 1а.с .44-54).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ( ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( ст. 1261 ЦК України).

Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги після померлої дружини та матері ОСОБА_3 та прийняли спадщину у порядку та строки , визначені статтями 1269,1270 ЦК України.

Позивач звертаючись до суду, посилався на те, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, тому частина цього майна належить йому, а інша частина є спадковим майном померлої дружини.

Відповідач заперечуючи проти позову, зазначила, що земельна ділянка є особистою власністю матері, оскільки була приватизована, а будинок є особистою власністю матері, оскільки такий був побудований до укладення шлюбу позивача та спадкодавиці, і остання успадкувала його після свого батька.

Таким чином між сторонами наявний спір щодо розміру спадкового майна.

Положеннями статті 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містить частина третя ст. 368 ЦК України, відповідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.1 ст. 70 СК України).

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду ( ч.2 ст. 370 ЦК України).

Сутність презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює.

Щодо житлового будинку.

Відповідно до інформації, наданої Шполянським відділком КП « Черкаське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації» від 04.08.2023 № 280 станом на 01.01.2013, право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано ( том 1 а.с.31).

Із довідки від 03.11.2010 № 702, виданої Мар`янівською сільською радою Шполянського району Черкаської області, вбачається, що за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 проживав та був зареєстрований: АДРЕСА_2 числиться житловий будинок з усіма надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що належав йому на праві приватної власності, розташований на земельній ділянці площею 0,28 га ( том 1 а.с.113).

На план-схемі, виданій 30.11.2023 Мар`янівською сільською радою зображено земельну ділянку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , площею 0,28 га ( том 1 зворот а.с.158).

Із акту присадибного користування, виданого колгоспом Зоря, с.Мар`янівка, вбачається, що ОСОБА_4 виділена земельна ділянка 0,3 га ( том 1 а.с.157).

Відповідач у відзиві та представник відповідача у судовому засіданні стверджували, що ОСОБА_3 прийняла спадщину у виді житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті батька, ОСОБА_4 , подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Курінному А.В..

Разом з тим, такі доводи є юридично неспроможними, оскільки заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , на яку посилається відповідач, адресована до компетентних органів та приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В. лише посвідчено підпис заявниці 03 листопада 2010 року, що не свідчить про прийняття вказаним нотаріусом заяви про прийняття спадщини ( том 1 зворот а.с.113).

Крім того, відповідно інформації, наданої приватним нотаріусом Курінним А.В., на виконання вимог ухвали суду від 24.01.2024, та інформаційної довідки зі спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75599065 від 29.01.2024, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

У матеріалах справи відсутні докази спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , які зокрема були зареєстровані за різними адресами.

Разом із тим, відповідно до довідки від 03.10.2023 № 234, виданої Виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ, вбачається, що в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 на праві особистої власності числиться житловий будинок з надвірними спорудами ( об`єкт нерухомого майна). Об`єкту нерухомого майна присвоєна адреса: АДРЕСА_1 . Будинок - рік збудування 1951 рік. У будинку були зареєстровані та проживали : ОСОБА_4 ( голова домогосподарства), ОСОБА_5 ( дружина), ОСОБА_3 ( дочка), ОСОБА_6 ( дочка). Відомості надані згідно запису з погосподарської книги Мар`янівської сільської ради № 1 ( 1953-1955 роки) стр. 182. На даний час у даному домогосподарстві ніхто незареєстрований і не проживає ( том 1 а.с.174).

Відповідно до інформації щодо показників технічної характеристики об`єкту нерухомого майна, виданої 04.08.2023 за № 280 (о) Шполянським відділком КП « Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» житловий будинок з верандою літ. « А-1,а», сарай-гараж літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , побудовані до 05 серпня 1992 року ( том 1 а.с.32).

Поряд з цим, суд не бере до уваги фото, надані відповідачкою , на підтвердження дати будівництва спірного будинку, оскільки не можливо ідентифікувати, що на фото саме спірний будинок.

Наведені відомості Шполянської міської ради ОТГ та Шполянським відділком КП « ЧООБТІ» свідчать, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 побудований до укладення шлюбу між позивачем та спадкодавицею 06 жовтня 1995 року.

Позивач, як на підставу спільності майна подружжя посилається на те, що реєстрація права власності на спірний будинок мала місце у період перебування його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 ..

Проте правове значення має час створення нерухомого майна.

Державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої ст.9 наведеного Закону тут і у подальшому у редакції, чинній на час реєстрації права власності на майно за ОСОБА_3 , державний реєстратор зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства,а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями та видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в

такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в

державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви

про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у

випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6)надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження ( ч.1 ст. 15 Закону).

Позивач стверджує , що спірний будинок був побудований особисто ним.

Відповідно до ч.1 ст. 18 наведеного Закону свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається:

1)фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна.

Позивачем не надано доказів того, що спірний житловий будинок був новозбудований або реконструйований за час перебування у шлюбі із ОСОБА_3 , при наявності доказів будівництва спірного житлового будинку до 1992 року.

Суд не приймає до уваги надані позивачем фотокартки із зображенням житлового будинку, на доведення обставин будівництва такого у період шлюбу, з посиланням на те, що матеріали будівництва зображені на фото не використовувались у 1950-х роках, оскільки такі фото не містять відомостей, які б давали можливість його ідентифікувати та такі не підтверджують дати його будівництва.

Разом із тим, положеннями частини 3 ст. 19 наведеного Закону встановлено, що для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими об`єктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що

розташовані на територіях сільських рад та які закінчені

будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не

здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за

якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган нестворений, сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації правна нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що рік побудови у технічній документації вказаний з метою полегшення оформлення правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Відповідно до положень частини шостої ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, правомірність дій державного реєстратора з видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок ОСОБА_3 ніким не оспорюється.

За наведених обставин, сам факт реєстрації в 2014 році прав власності ОСОБА_3 на спірний будинок, за доведеності його побудови до 1992 року, тобто до часу реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не дає підстав вважати, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання сторони позивача на те, що нотаріус у постанові про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, зазначив, що спірне майно є спільною власністю подружжя виходячи із дати реєстрації такого у Державному реєстрі прав, не має правового значення для встановлення судом обставин у справі щодо правового режиму майна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, жінки є майно набуте до укладення шлюбу.

Згідно із частиною першою ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд, у відповідності до приписів ст. 13 ЦПК України, розглядає справу у межах заявлених вимог та наданих доказів. Позивачем не заявлялись вимоги про визнання спірного житлового будинку спільним майном подружжя у порядку ч.1 ст. 62 СК України.

Щодо земельної ділянки.

Відповідно до заяви від 21.09.2014 ОСОБА_3 звернулась до Мар`янівської сільської ради із заявою про надання дозволу на організацію робіт із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,25 га, за адресою АДРЕСА_1 з метою приватизації земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, що перебуває у її власності, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка)

Мар`янівська сільська рада Шполянського району , відповідно до рішення №46-4/VI від 28.04.2015, у порядку зокрема ст.ст. 118, 121 ЗК України, затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, в тому числі 0,25 га кадастровий номер :01:001:0476 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, передати у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,2500 га кадастровий номер :01:001:0476 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передала у власність вказану земельну ділянку ( том 1, зворот а.с. 112).

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином, спірна земельна ділянка є особистою власністю спадкодавиці, чого не заперечував позивач у відповіді на відзив.

Відповідно до приписів частини першої ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже, ураховуючи встановлені у справі обставини, сторони успадкували майно після смерті ОСОБА_3 у рівних частинах.

Щодо виділення в натурі спадкового майна в порядку ч.2 ст. 1279 ЦК України.

Обґрунтовуючи вимогу про виділ спадкового майна в натурі, позивач посилався на положення ч.2 ст.1279 ЦК України, зазначаючи, що оскільки він є співвласником майна, то має переважне право на виділення його частки в спадковому майні в натурі. Тому, враховуючи, що частка відповідача становить частину житлового будинку та земельної ділянки, суд вправі передати позивачу об`єкти нерухомості в цілому та стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію за його частку в спадковому майні.

Так, відповідно до положень ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними; кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Нормами статті 1279 ЦК України визначені підстави переважного права окремих спадкоємців на виділ їм спадкового майна в натурі.

Спадкоємці, які протягом не менш як одного року до часу відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем однією сім`єю, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку в розмірі частки у спадщині, яка їм належить.

Спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 638/2267/14 виснував, що виділ майна у порядку ч.2 ст. 1279 ЦК України може бути здійснений спадкоємцями за взаємною згодою, шляхом укладення договору або (у разі наявності спору) в судовому порядку. Якщо ж неможливо виділити частку спадкоємця у натурі, то спадкове майно передається одному із спадкоємців, а іншим - відповідна грошова компенсація.

Відповідно до встановлених обставин у справі, позивач не довів, те що є співвласником спадкового майна, як і неможливість виділення його частки у спадковому майні, а отже до правовідносин між сторонами не підлягають застосуванню положення частини другої ст. 1279 ЦК України.

Крім того, необхідно зауважити, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності.

Оскільки спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам - спадкоємцям, то у спірних правовідносинах можливо застосовати виключно поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до положень статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється; договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторони не звертались до суду із вимогами про поділ спадкового майна в натурі, тому суд це питання не вирішує. Сторони, у свою чергу, із урахуванням позицій зазначених у позові та відзиві щодо компенсації вартості частки спадкового майна, не позбавлені можливості вирішити вказане питання у позасудовому порядку.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13,76-81,263 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 54,5 кв.м, житловою площею 33,8 кв. м та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 712584800:01:001:0476 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 54,5 кв.м, житловою площею 33,8 кв. м та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 712584800:01:001:0476 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 29.03.2024.

Суддя О.В. Щербак