Провадження № 2/537/605/2024
Справа № 537/1029/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 року суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області Зоріна Д.О., перевіривши матеріали позовної заяви ФОП ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про скасування необґрунтованого нарахування за опалення, -

УСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким скасувати необґрунтоване нарахування за опалення.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 Цивільного процесуального кодексу України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Схожі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц (провадження № 14-6цс18).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, що вбачається зі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В01 № 350032, проведеної Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області 12.12.1996 року.

Відповідно до частини 2 статті 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці;

Долучений позивачем договір № 1940 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 1 вересня 2011 року, на який посилається остання у своєму позові, укладений нею саме в статусі фізичної особи підприємця. Відповідно до додатку № 1 зазначеного договору, об`єкт та його адреса, якому надавались послуги опалення, зазначено «перукарня» за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачем також долучено копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на тип об`єкта «перукарня» за адресою АДРЕСА_1 , власник зазначений ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

У позовній заяві зазначено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, а відповідач юридичною особою. Оспорюванні ФОП ОСОБА_1 нарахування відповідачем Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» вартості комунальних послуг пов`язані зі здійсненням останньою діяльності саме як суб`єктом господарювання, а не як фізичною особою, а тому цей спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Виходячи зі змісту позовних вимог, та враховуючи положення статті 20 ГПК України, спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що між сторонами фактично виник спір між фізичною особою-підприємцем та юридичною особою під час здійсненням позивачем господарської діяльності, суддя приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 5 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, слід роз`яснити позивачу, що вона має право звернутись із даним позовом до відповідного господарського суду за правилами ГПК України, в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 19, 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ФОП ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про скасування необґрунтованого нарахування за опалення.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи повинен відбуватися в порядку господарського судочинства.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачу разом з позовними матеріалами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.О. Зоріна