Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа №945/140/24
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі

12 березня 2024 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Войнарівського М.М.,з участю секретаря судового засідання Пєскова В.В., вирішуючи у судовому засіданні, питання про залишення заяви без руху у зв`язку із встановленням, після відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна шляхом визнання право власності на частку спільного сумісного майна та припинення право спільної сумісної власності,шляхом стягнення грошової компенсації, що таку позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 ЦПК України, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області через свого представника адвоката Коренко Т.В. з позовом ОСОБА_2 про поділ майна шляхом визнання право власності на частку спільного сумісного майна та припинення право спільної сумісної власності,шляхом стягнення грошової компенсації.

Вказана цивільна справа згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.02.2024року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, судове засідання у цій справі призначено на 12.03.2024 року.

Згідно з ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у особи не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня вересня 2022 року у справі 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19).

Майно подружжя складається головним чином з речей побутового призначення. Неподільною є річ, яка у разі її фізичного поділу втрачає свою цінність та призначення, перестаючи існувати як первісна річ. У частині другій статті 71 СК сформульоване загальне правило: неподільна річ може бути присуджена одному з подружжя. Не дійшовши згоди про те, кому ця річ має бути передана, подружжя може домовитися про її продаж іншій особі та поділ вирученої суми. Комплекси речей, тобто складні речі (меблі, бібліотека, столові набори, колекції картин), які загалом вважаються неподільними, можуть бути подрібнені за домовленістю співвласників.У разі присудження одному з подружжя однієї неподільної речі, другий з подружжя може претендувати на іншу неподільну річ чи на інші речі із числа об`єктів права спільної сумісної власності. При поділі майна береться до уваги його вартість на момент розгляду справи судом, а не на момент його придбання. На момент розгляду справи річ може знецінитися або, навпаки, зрости в ціні. Ця обставина має бути врахована. Має бути взята до уваги й амортизація речі, яка була в користуванні. Не виключено, що за взаємною згодою ці речі будуть присуджені другому з подружжя. Однак передати йому ці речі всупереч волі того, для кого вони були придбані, неможливо. Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється так, щоб в остаточному підсумку кожен одержав в натурі таку кількість речей, вартість яких була би тотожна величині частки дружини та чоловіка.

Частина четверта статті 71 СК стосується ситуацій, коли один із подружжя виявляє бажання стати власником певного майна в натурі зі сплатою другому грошової компенсації. Присудження одному з подружжя проти його бажання грошової компенсації за це майно, як правило, не допускається.

Відповідно до вимог ст..177 ч. 5 ЦПК позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач заявляючи вимогу про поділ майна шляхом визнання право власності на частку спільного сумісного майна та припинення право спільної сумісної власності,шляхом стягнення грошової компенсації,не надав жодного доказу наявності,придбання цього майна.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно з п.22-26 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Частиною першою ст.176 ЦПК України встановлено, що у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна.

Пункт 16 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» містить роз`яснення, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Окрім того, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 4, 5 ст.71 СК України).

Суми компенсації у спорі про поділ спільної сумісної власності подружжя на неподільну річ з урахуванням принципу розумності треба розуміти так:

-правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації);

-якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив, а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ, то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Судом встановлено, що позивачем заявлено у позові вимогу майнового характеру,при цьому позивачем до позовної заяви не додано жодного належного доказу наявності цього майна, також у позові позивачем вказано ціну позову однак, жодних доказів в підтвердження ціни, позивачем надано не було, внаслідок чого, суд позбавлений можливості перевірити чи вірно позивачем сплачено судовий збір за пред`явленими вимогами.

Також, щодо визначення ціну позову, суд зазначає, що ціна позову повинна дорівнювати сумі ринкової вартості спірного майна на день подання позовної заяви до суду.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна, однак, позивачем дані докази надані до суду не були.

В силу ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175,177цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Оскільки судом у судовому засіданні, тобто після відкриття провадження у цій справі, встановлено, що вищевказану заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 177 цього Кодексу, то слід постановити ухвалу про залишення такої заяви без руху, про що повідомити позивача і надати строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення примірника цієї ухвали.

Керуючись статтями 187, 260-261, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна шляхом визнання право власності на частку спільного сумісного майна та припинення право спільної сумісної власності,шляхом стягнення грошової компенсації, - залишити без руху та надати термін для виправлення її недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху після відкриття провадження у справі.

Роз`яснити, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає визначені вимоги, то судом буде вирішуватися питання про залишення такої заяви без розгляду на підставі ч. 13 ст. 187 та пункту 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М.Войнарівський