28.02.2024 Справа № 756/6153/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________________
Унікальний 756/6153/22
Провадження №2/756/262/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.,

за участю секретаря П`яла Ю.Б.,

представника позивача адвоката Самчук М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

ПАТ «Дельта Банк» та 3-ї особи ФГВФО Шутова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги укладений 26.01.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором укладений 26.01.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.11.2011 між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №53016, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з встановленим кредитним лімітом у розмірі 1066000 грн., зі строком користування до 30.11.2016 включно зі сплатою 17,9% річних.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 30.11.2011 між банком та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладався договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку 4-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 134, 2 кв.м, вартістю 2497480 грн., яка належала ОСОБА_2 на праві власності.

26.01.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, а також договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором, за яким ОСОБА_1 набув права вимоги за кредитним договором, позичальником за яким є ОСОБА_2 , та за договором іпотеки від 30.11.2011.

В подальшому, як стало відомо позивачу, 11.07.2018 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру позивача, яка є єдиним його житлом, що відбулося без згоди та відома позивача, чим були порушені його права.

Сторона позивача вказує на те, що відповідачі ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 не мали право на укладення зазначеного оспорюваних договорів у зв`язку із тим, що вони укладені між юридичною та фізичною особами, а за своєю суттю, договір про відступлення прав вимоги є договором факторингу, який не можна укладати з фізичними особами.

На підставі викладеного позивач просив визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги укладений 26.01.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором укладений 26.01.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.09.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 24.02.2023, до участі у справі в якості третьої особи залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 26.04.2023, у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2023 провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №206/4841/20 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Фінансова компанія «Інвестстандарт», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм О.В., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним та скасування договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором, визнання недійсним та скасування договору відступлення прав вимоги за кредитним договором, визнання незаконним та скасування рішення нотаріуса щодо реєстрації права власності за договором іпотеки, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.01.2024 поновлено провадження у справі у зв`язку з винесенням Великою Палатою Верховного Суду постанови від 08.11.2023 у справі №206/4841/20.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Представник ПАТ «Дельта Банк» та 3-ї особи ФГВФО в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в матеріалах справи міститься відзив на позов, а також пояснення третьої особи, в яких представник просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що оспорюваний договір за своєю природою не є договором факторингу, а є договором купівлі-продажу майнового права укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, на його укладення згода боржника не потрібна. Крім того, зазначив, що спірні договори повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 16.12.2005 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.11).

30.11.2011 між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №53016, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з встановленим кредитним лімітом у розмірі 1066000 грн., зі строком користування до 30.11.2016 включно зі сплатою 17,9% річних (а.с.29-32).

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 30.11.2011 між банком та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладався договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 134,2 кв.м, вартістю 2497480 грн., яка належала ОСОБА_2 на праві власності (а.с.35-38).

Крім того, належне виконання зобов`язань позичальником також забезпечувалось договором поруки укладеним з ОСОБА_8 .

Як убачається з матеріалів справи, до суду зверталося ПАТ «Дельта Банк» з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, і рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2015, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 01.02.2015, було відмовлено у задоволенні позову з посиланням на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.06.2014, вже стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Астра Банк» заборгованість за кредитним договором №53016 від 30.11.2011 станом на 20.12.2012 у розмірі 1141046,20 грн., та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16.12.2005, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки нерухомого майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалюючи рішення, судом було встановлено, що 02.12.2013 між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» отримав права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема, за кредитним договором №53016 від 30.11.2011 та за договором іпотеки від 30.11.2011.

В подальшому, на підставі постанови Правління НБУ №664 від 02.10.2015 та рішення ФГВФО №181 від 02.10.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк» та розпочато процедуру його ліквідації, в ході якої 28.12.2017 через електронний майданчик оператора електронних торгів ТОВ «Рецензійна палата» на відкритому електронному аукціоні (торгах) з продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» переможцем електронних торгів став ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом електронних торгів №UA-EA-2017-12-15-000240-b від 28.12.2017 (а.с.152-153).

Так, 26.01.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №134/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, відповідно до яких ОСОБА_1 отримав права вимоги за кредитним договором №53016 від 30.11.2011 та за договором іпотеки від 30.11.2011 (а.с.153а-156).

Пунктом 2.1 договору відступлення визначено, що за вказаним договором банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців), поручителів, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами), договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтями 514, 516 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-ІІІ (далі - Закон № 2664-ІІІ) фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного убачається? що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

У відповідності до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

З оспорюваного договору убачається, що він був укладений між ПАТ «Дельта - банк», від імені якого діяв начальник управління продажу активів Сухенко Ю.В. на підставі довіреності, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк» Кадировим В.В., який діє на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта банк» та делегування повноважень ліквідатора» від 20.02.2017, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та ОСОБА_1 , керуючись статтями 6, 512-519, 627, 632, 656 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за результатами відкритих торгів (аукціону) оформлених протоколом №UA-EA-2017-12-15-000240-b від 28.12.2017, уклали цей договір №134/К про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги, на нижченаведених умовах.

Пунктом 4.1 оспорюваного договору визначено, що за відступлення прав вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти в сумі 399490 грн., у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором.

Згідно відомостей, які знаходяться у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.204-206), запис про актуальний стан АТ «Дельта Банк» - перебування в стані припинення, внесено 08.10.2015.

Банківська ліцензія ПАТ «Дельта банк» була відкликана Національним банком України на підставі рішення від 02.10.2015 №664 у зв`язку з його ліквідацією. Вказана інформація міститься на інтернет - сайті НБУ та знаходяться у відкритому доступі.

Із наведеного убачається, що за результатами торгів ПАТ «Дельта банк» визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржником зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж).

Отже, за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами, тому не може бути віднесений до договорів факторингу.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.03.2021 (ун. № 906/1174/18) (п.62) зазначила, що з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові у справі № 906/1174/18, слід відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Зазначена практика залишилася сталою на момент розгляду справи судом по суті та узгоджується із нормами чинного законодавства.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Посилання позивача на те, що оспорювані договори є недійсними з огляду на неправомірність відступлення права вимоги на користь фізичної особи, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не узгоджується з матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відповідність оспорюваних договорів вимогам законодавства та відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаних договорів недійсними.

Інші наявні і в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.12, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (дата народження невідомо, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ), Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна (0133, м. Київ, вул. Л. Первомайського, 9, оф. 1), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ, вул. січових Стрільців, 17, ) про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 28.02.2024.

Суддя: Олексій ДИБА