04.03.2024 Справа № 363/1344/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Бобрової Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

встановив:

ОСОБА_3 , в березні 2023 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 в квітні 2019 року звернувся до позивача з проханням надати йому в борг суму коштів в розмірі 27 000 доларів США для придбання автомобіля марки Лексус. Враховуючи, те що позивач знав відповідача ОСОБА_4 з 2004 року як порядну і принципову людину погодився допомогти його сім`ї. 01.12.2018 року між позивачем та ОСОБА_4 був підписаний договір позики, згідно якого на підставі розписки для вирішення сімейних проблем ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 кошти в сумі 27 000 доларів США. За умовами договору позики відповідач ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 повинні були повернути кошти позивачу на протязі трьох років за першою вимогою але не пізніше 31.05.2022 року. Крім того, відповідно до розписки від 25.08.2019 року, від 04.04.2020 року, від 24.11.2020 року, від 10.07.2021 року та від 20.09.2021 року ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_3 38 000 доларів США, 60 000 доларів США, 110 000 доларів США, 55 000 доларів США та 20 000 доларів США. Відповідно до вищевказаних розписок ОСОБА_4 брав в борг кошти для придбання пікапу, марки ДОДЖ, РАМ з метою перевезення будівельних матеріалів, для придбання земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для розрахунків з майстрами, закупівлі матеріалів та інших цінностей з метою їх перепродажу, для придбання частини земельної ділянки та будинку на ім`я ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та для придбання ОСОБА_5 автомобіля марки Тойота. Таким чином, станом на 01.10.2021 року ОСОБА_4 за договором позики від 01.12.2018 року в інтересах сім`ї отримав кошти в сумі 310 000 доларів США. В січні 2022 року позивач направив на адресу боржників вимогу про повернення коштів, однак вона була ними проігнорована. 30.11.2022 року, дізнавшись, що подружжя продає свої автомобілі, позивач прибув до місця проживання боржників і особисто вручив під розпис дві вимоги про повернення коштів від 14.01.2022 року та 30.11.2022 року. Станом на день подання позову до суду відповідачі повернули позивачу 35 000 доларів США. На неодноразові прохання погасити борг або оформити на позивача майно, яке було придбано за кошти позивача, відповідачі відмовляються. Крім того, оскільки відповідачі не повернули борг у визначений термін згідно договору позики, позивач має право на стягнення суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідачів солідарно грошові кошти в сумі 439 570,50 доларів США, що на день складання позовної заяви в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США 36,56 грн) складає 16 070 697,50 грн, в тому числі - 275 000 доларів США - борг згідно розписок, 6 170,50 доларів США - 3% річних за невиконання зобов`язання; 150 150 доларів США- неустойка у розмірі 0,2% від суми невиконаного зобов`язання; 8 250 доларів США штраф у розмірі 3% від суми боргу; та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати в сумі 13 420 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Протокольною ухвалою від 24.07.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, та доданих до позову документів.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Іванченко В.А. в судовому засіданні проти позову не заперечив, зокрема вказуючи, що відповідач дійсно позичив грошові кошти у позивача, які витратив на сімейні потреби.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник адвокат Гавьюк М.П. заперечили проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач правом подання відзиву на позов не скористалася.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_5 та її представника, представника відповідача ОСОБА_4 , оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

01.12.2018 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був підписаний договір позики, згідно якого на підставі розписки для вирішення сімейних проблем ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 кошти в сумі 27 000 доларів США., про що позичальник зазначає додатково в розписці. За умови складання нових, додаткових розписок сума позики збільшується відповідно на суми, зазначені в додаткових розписках.

Відповідно до п. 4.1. договору позики зазначену суму позичальник ОСОБА_4 зобов`язується повернути кошти позивачу готівкою в строк до 31.05.2022 року.

Крім того, відповідно до розписок від 25.08.2019 року, від 04.04.2020 року, від 24.11.2020 року, від 10.07.2021 року та від 20.09.2021 року ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_3 38 000 доларів США, 60 000 доларів США, 110 000 доларів США, 55 000 доларів США та 20 000 доларів США.

Відповідно до вищевказаних розписок ОСОБА_4 брав в борг кошти для придбання пікапу, марки ДОДЖ, РАМ з метою перевезення будівельних матеріалів, для придбання земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для розрахунків з майстрами, закупівлі матеріалів та інших цінностей з метою їх перепродажу, для придбання частини земельної ділянки та будинку на ім`я ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та для придбання ОСОБА_5 автомобіля марки Тойота.

Таким чином, станом на 01.10.2021 року ОСОБА_4 за договором позики від 01.12.2018 року в інтересах сім`ї отримав кошти в сумі 310 000 доларів США.

Станом на день подання позову до суду відповідачі повернули позивачу 35 000 доларів США.

Таким чином на час розгляду справи борг за договором позики від 01.12.2018 року складає 275 000 доларів США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що борг за договором позики є спільним боргом подружжя, тому стягненню підлягає з обох відповідачів.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя відповідає усім своїм майном

Враховуючи викладене, суд вважає про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики, оскільки договір позики був укладений за згодою ОСОБА_5 , що підтверджується розписками, в яких зазначається, що гроші отримані для придбання майна для сім`ї, в тому числі і оформлене на ім`я ОСОБА_5

ОСОБА_5 не надано доказів того, що кошти отримані за договором позики були використані не в інтересах сім`ї, а на особисті потреби ОСОБА_4 . Тобто, ОСОБА_5 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Таким чином, враховуючи те, що зобов`язання відповідно до ст. 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а відповідачі своє зобов`язання не виконали і борг не повернули, то за таких обставин суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача борг за договором позики у сумі 275 000 доларів США.

Відповідно до п. 5.1.2 договору позики якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний обов`язково сплатити: самостійно та чи/або на вимогу позикодавця, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, неустойку в розмірі 0,2% за кожен день невиконання зобов`язання, штраф в розмірі 3% від суми боргу, з дати визначеної в п. 4.1 договору, а також 3% річних від простроченої та неповернутої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом вказана можливість підтвердження своїх доводів про повернення боргу-позики при наявності письмової угоди тільки письмовими доказами, з отриманням суми боргу з урахуванням три відсотки річних від простроченої суми, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та суд приймає до уваги, як доказ наданий розрахунок позивача щодо заборгованості по договору позики за яким сума позики складає 275 000 доларів США, 6 170,50 доларів США 3% річних за невиконання зобов`язання; 150 150 доларів США- неустойка у розмірі 0,2% від суми невиконаного зобов`язання; 8 250 доларів США штраф у розмірі 3% від суми боргу, всього в сумі 439 570,50 доларів США, що на день складання позовної заяви в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США 36,56 грн.) складає 16 070 697,50 грн.

Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до статті 88 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 7 статті 158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Отже, оскільки клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення позову не надходило, враховуючи норми статті 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.05.2021 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 21, 60, 61, 65, 73 СК України, ст.ст. 16, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 15, 76-81, 88, 89, 95, 141, 158, 177, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273-279 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргузадовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 439 570,50 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (за 1 долар США 36,56грн.) складає 16 070 697,50грн.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 710,00грн.

Стягнути ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 710,00грн.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.04.2023 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 );

ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ).

Повне судове рішення складено 13 березня 2024 року.

Суддя О.Д. Рудюк