РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/9116/23

Провадження № 22-ц/4815/297/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Боймиструка С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Ільїним Вадимом Анатолійовичем на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року (ухвалене у складі судді Галінської В.В.; повний текст рішення виготовлено 17 жовтня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за недійсним договором, -

в с т а н о в и в :

19 травня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн Вадим Анатолійович звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за недійсним договором.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу будинку.

На виконання п. 2.1 Договору в момент його підписання позивач передав відповідачці грошові кошти у сумі 500 доларів США в рахунок оплати вартості будинку.

Оскільки попередній договір був укладений у простій письмовій формі, не був нотаріально посвідчений, а тому є недійсним (нікчемним) кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином ОСОБА_2 повинна повернути ОСОБА_1 отримані кошти за нікчемним правочином.

Просив суд застосувати наслідки нікчемного правочину та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 доларів США та понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за недійсним договором відмовлено.

Рішення мотивовано безпідставністю заявленого позову.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн В.А. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що при прийнятті рішення судом не надано оцінку такому доказу, як попередньому договору купівлі-продажу, підписаному в простій письмовій формі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 161/3245/15-ц (провадження № 14-321цс18) вказувала, що пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, суму цих грошових коштів та пропорції, в якій вони отримані кожним з продавців є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 13 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-4).

У п. 2.1. договору сторони погодили, що ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала забезпечувальний платіж на підготовку документів до продажу, погашення заборгованості та інше в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 14000 грн за курсом НБУ. Вищевказана сума є невідємною частиною договірної ціни об`єкта нерухомості і має статус завдатку.

Зазначений договір нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі).

За ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За положеннями статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних належних та допустимих доказів про те, що на виконання недійсного правочину попереднього договору купівлі-продажу від 13 червня 2021 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала грошові кошти позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про не застосування судом до спірних правовідносин правової позицій Верховного Суду, що викладена у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 161/3245/15-ц (провадження № 14-321цс18) не заслуговують на увагу, оскільки зазначена практика Верховного Суду не є релевантною: правовідносини у вказаній справі стосуються визнання недійсним дубліката договору купівлі-продажу, скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності та витребування майна та не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається у апеляційному порядку.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 факту передання грошових коштів за нікчемним правочином особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Ільїним Вадимом Анатолійовичем залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.