ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Черкаси

справа № 709/1399/23 провадження № 22-ц/821/402/24 категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Національна страхова компанія «Оранта»

представник позивача Гончаренко Ірина Вікторівна

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Пятін Євгеній Вікторович

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в регресному порядку.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

26 вересня 2023 року ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в регресному порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Забезпеченим транспортним засобом за цим договором є автомобіль ГАЗ 31029 (д.н.з. НОМЕР_1 ).

06 грудня 2018 року сталася ДТП за участі вказаного автомобіля під керуванням відповідача, який здійснив наїзд на велосипедиста.

Вироком Драбівського районного суду Черкаської області встановлено, що відповідач перебував в стані алкогольного сп`яніння, та після наїзду на велосипедиста, зник з місця події.

09 вересня 2021 року до позивача надійшло повідомлення про ДТП та заява про страхове відшкодування від потерпілого.

Відповідне страхування потерпілому виплачено в повному обсязі.

Посилаючись на приписи законодавства позивач вважає, що сплачене страхове відшкодування підлягає до стягнення з відповідача, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2023 року позовні вимоги ПАТ «НАСК «Оранта» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НАСК «Оранта» в порядку регресу суму в розмірі 77 661 грн. 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Пат «НАСК «Оранта» витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 684 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що під час розгляду справи було встановлено, що 06 грудня 2018 року ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ГАЗ 31029 (д.н.з. НОМЕР_2 ) в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 ПДР був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому у момент виникнення перешкоди для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, у вигляді велосипедиста ОСОБА_2 , який рухався з дотриманням ПДР попереду по правому краю проїзної частини у попутному напрямку, вчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух прямо та скоїв наїзд на останнього, після чого з місця події зник. Вказані обставини встановлені у вироці Драбівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2019 року у справі № 709/802/19.

13 травня 2019 року відповідач ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 уклали між собою договір про добровільне відшкодування збитків, завданих злочином серії ННЕ № 806758, посвідчений приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 695.

За умовами вказаного договору відповідач у випадку затвердження угоди про винуватість зобов`язувався сплатити потерпілому кошти в розмірі 50 000 грн. в якості компенсації за нанесену моральну шкоду (за обставин, визначених кримінальним провадженням). Окремо від моральної шкоди сторонами погоджено порядок компенсації за витратами понесеними потерпілим під час лікування та реабілітації.

На підтвердження факту розрахунку з потерпілим відповідач надав копію розписки та копії платіжних документів.

Крім того, судом враховано, що 09 вересня 2021 року на адресу позивача надійшли повідомлення про ДТП та заява про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП підписані 30 червня 2021 року потерпілим ОСОБА_2 .

Позивачем проведено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт № ОЦВЗ-21-32-61001/1 від 17 листопада 2021 року на суму 77 661,78 грн.

18 листопада 2021 року відповідно до платіжної інструкції № 59267 вказану суму коштів було виплачено потерпілому ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність права позивача в даному випадку на заявлення регресної вимоги до відповідача та отримання від ОСОБА_1 суми коштів, що були сплачені за страховим актом № ОЦВЗ-21-32-61001/1 від 17 листопада 2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2023 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи, суд не врахував, що вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2019 року не містить відомостей про встановлення судом ні факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, ні факту зникнення з місця ДТП. Такі факти підтверджуються лише обвинувальним актом. Однак, розглядаючи спір, суд надав перевагу лише обставинам, встановленим обвинувальним актом та відхилив інші докази у справі, чим здійснив поверхове дослідження матеріалів справи, ухваливши рішення з невідповідністю висновків щодо обставин справи. Вказав, що він виплатив потерпілому кошти в сумі 50 000 грн., тому будь-яких зобов`язань із виплати інших коштів він не має. Тому, таке рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ПАТ «НАСК «Оранта» - Гончаренко І.В. зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Вказано, що вина відповідача повністю підтверджена вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2019 року, який набрав законної сили і сторонами не оскаржував ся. Суд першої інстанції правильно врахував що вирок має преюдиційне значення при вирішенні даного спору про правові наслідки порушення відповідачем правил ПДР та обставини, встановлені у даному вироці не доказуються при розгляді вказаної цивільної справи. Щодо сплати ОСОБА_1 на користь потерпілого 50 000 грн. зазначено, що відповідач сплатив потерпілому компенсацію лише за нанесену моральну шкоду, а не страхове відшкодування, що сплатила страхова компанія, оскільки такі відшкодування не дублюють одна одну. ПАТ «НАСК «Оранта» вважає рішення законним і обґрунтованим і підстав для скасування не вбачає.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено категорії справ, що відносяться до малозначних.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії АМ № 7610023 (а.с. 4).

Забезпеченим транспортним засобом за цим договором є автомобіль ГАЗ 31029 (д.н.з. НОМЕР_2 ).

Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складала 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну 100 000 грн., франшиза 2 000 грн.

06 грудня 2018 року близько 18:20 відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ГАЗ 31029 (д.н.з. НОМЕР_2 ), який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 рухаючись по вул. Крупської від вул. Центральна в смт. Чорнобай у напрямку до перехрестя з вул. Шевченка, в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 ПДР був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому у момент виникнення перешкоди для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, у вигляді велосипедиста ОСОБА_2 , який рухався з дотриманням ПДР попереду по правому краю проїзної частини вул. Крупської у попутному напрямку, вчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух прямо та скоїв наїзд на останнього, після чого з місця події зник. Вказані обставини встановлені у вироці Драбівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2019 року у справі № 709/802/19 (а.с. 10-11).

Згідно з вказаним вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 29 травня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортним засобом. Звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Цивільний позов не заявлено.

13 травня 2019 року ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 уклали між собою договір про добровільне відшкодування збитків, завданих злочином серії ННЕ № 806758, посвідчений приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 695 (а.с. 43-45).

За умовами вказаного договору відповідач у випадку затвердження угоди про винуватість зобов`язувався сплатити потерпілому кошти в розмірі 50 000 грн. в якості компенсації за нанесену моральну шкоду (за обставин, визначених кримінальним провадженням). Окремо від моральної шкоди сторонами погоджено порядок компенсації за витратами понесеними потерпілим під час лікування та реабілітації.

На підтвердження факту розрахунку з потерпілим відповідач надав копію розписки та копії платіжних документів (а.с. 46, 47-111).

Водночас 09 вересня 2021 року на адресу позивача надійшли повідомлення про ДТП та заява про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП підписані 30 червня 2021 року потерпілим ОСОБА_2 (а.с. 5, 6).

Позивачем проведено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт № ОЦВЗ-21-32-61001/1 від 17 листопада 2021 року на суму 77 661,78 грн. (а.с. 7, 8).

18 листопада 2021 року відповідно до платіжної інструкції № 59267 вказану суму коштів було виплачено потерпілому ОСОБА_2 (а.с. 9).

У своєму повідомленні, зареєстрованому 18 червня 2022 року за № 529, відповідач вважав регресну вимогу позивача від 07 червня 2022 року № 2390-05-20/374 безпідставною, такою, що протирічить положенням чинного законодавства України (а.с. 112).

Розглядаючи спір на стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формулюються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхуванням відповідальності) стаття 980 ЦК України).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про страхування» розрізняють добровільну і обов`язкову форми страхування.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

Частиною 1 статті 988 ЦК України та частиною 2 статті 20 Закону України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що регресом є право, що виникає у особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика до винної особи на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

За змістом ч.ч. 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з вимогами статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вбачається з приписів статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, зокрема, якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування витупає страховик завдавала шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдавав шкоди, але зобов`язаний суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавала шкоди. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавала шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Регрес це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду.

Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року, приведених у справі № 910/17324/19 зазначено, що при вирішенні спору про стягнення шкоди в порядку регресу судам необхідно враховувати, що у відповідності до статті 27 Закону України та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того, необхідно враховувати, що відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регерсу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно позицій Верховного Суду, приведених в постановах від 16 січня 2019 року (справа № 208/7291/13-ц), від 23 січня 2019 року (справа № 756/5005/16-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 642/2779/17-ц) від 03 травня 2022 року (справа № 450/4163/18) право регресу виникає за обставин, якщо: факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; особа, винна в ДТП, притягнута до відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що матеріали справи фактично не містять доведених обставин його вини стосовно знаходження в стані алкогольного сп`яніння та залишення місця пригоди. Відтак, підстав для задоволення вимог страхової компанії щодо стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу немає. Крім того, вказав, що він виплатив на користь потерпілого у ДТП 50 000 грн. і будь-яких інших зобов`язань між сторонами не існує і бути не може.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Так, сам факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди сторонами не оспорюється, вона зафіксована в установленому порядку працівниками поліції.

Згідно вироку Драбівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2019 року вбачається, що органом досудового розслідування достовірно встановлено, що ОСОБА_1 , 06 грудня 2018 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.п. 2.32.3 б) та п. 12.3 ПДР був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому у момент виникнення перешкоди для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, у вигляді велосипедиста ОСОБА_2 , який рухався з дотриманням правил дорожнього руху попереду по правому краю проїзної частини вул. Крупської в смт. Чорнобай у попутному напрямку, вчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух прямо та скоїв наїзд на останнього, після чого з місця події зник.

При цьому, вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2019 року сторонами не оскаржувався та набрав чинності.

Суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказаний вирок має преюдиційне значення при вирішення даного спору про правові наслідки порушення відповідачем ПДР та обставини, встановлені у даному вироку не доказуються при розгляді цієї справи.

Таким чином, враховуючи позиції Верховного Суду, приведені в постановах від 16 січня 2019 року (справа № 208/7291/13-ц), від 23 січня 2019 року (справа № 756/5005/16-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 642/2779/17-ц) від 03 травня 2022 року (справа № 450/4163/18) щодо переходу права регресу, судом першої інстанції було встановлено і дана обставина є доведеною матеріалами справи, що факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; особа, винна в ДТП, притягнута до відповідальності.

Ні під час розгляду справи в районному суді, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не спростував вказані обставини належними та допустимими доказами.

Крім того, ПАТ «НАСК «Оранта» проведено розрахунок страхового відшкодування з потерпілим ОСОБА_2 та складено страховий акт № ОЦВЗ-21-32-61001/1 від 17 листопада 2021 року на суму 77 661,78 грн. (а.с. 7, 8).

Таким чином, враховуючи на дані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до позивача у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації в порядку регресу матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілому ОСОБА_2 внаслідок ДТП, яка мала місце 06 грудня 2018 року.

Щодо посилання ОСОБА_1 про сплату потерпілому коштів в розмірі 50 000 грн. та відсутності в зв`язку з цим будь-яких зобов`язань, колегія суддів враховує, що 13 травня 2019 року ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 уклали між собою договір про добровільне відшкодування збитків, завданих злочином серії ННЕ № 806758, посвідчений приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 695 (а.с. 43-45).

За умовами вказаного договору відповідач у випадку затвердження угоди про винуватість зобов`язувався сплатити потерпілому кошти в розмірі 50 000 грн. в якості компенсації за нанесену моральну шкоду (за обставин, визначених кримінальним провадженням). Окремо від моральної шкоди сторонами погоджено порядок компенсації за витратами понесеними потерпілим під час лікування та реабілітації.

Тобто, сплата коштів у розмірі 50 000 грн. визначено як моральна шкода за завдання збитків в рамках кримінального провадження, що є відмінним поняттям від сплати страхового відшкодування (матеріальних збитків) відповідно до страхового акту № ОЦВЗ-21-32-61001/1 від 17 листопада 2021 року на суму 77 661,78 грн.

Таким чином, вирішуючи спір районний суд правильно визначився з характером позовних вимог та прийняв обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства.

Розподіл судових витрат проведений районним судом у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України і підстав для зміни чи скасування висновку суду в цій частині також не вбачається.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в його рішенні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в регресному порядку залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 28 лютого 2024 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко