Справа №175/784/15-ц
Провадження №4-с/175/32/23
Ухвала

Іменем України

06 березня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві судового засідання Радонському М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Круотус Лілія Анатоліївна, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_2 , на бездіяльність приватного виконавця щодо не зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Круотус Лілія Анатоліївна, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_2 , на бездіяльність приватного виконавця щодо не зняття арешту з майна.

04.12.2023 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга адвоката Лабовкіна О.О., якій діє в інтересах ОСОБА_1 , в якій заявник просить зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілію Анатоліївну зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений в рамках виконавчого провадження №58760147, згідно з Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.04.2019 року та згідно інших постанов про арешт майна у виконавчому провадженні.

Скарга обґрунтована тим, що 02.09.2008 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», було укладено Договір про іпотечний кредит №MRTG-54, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти у сумі 184000,00 доларів США, а позичальник зобов`язувався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, сплативши проценти за користування кредитом у розмірі 12,4%, комісії, неустойки та інших платежів.

Згідно п.1.2 Договору кредит надано строком на 30 років зі строком остаточного повернення не пізніше 02.09.2038 року. Кредитні кошти, згідно п.1.3 Договору призначені для придбання житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1773 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за зазначеною адресою (кадастровий номер -05-006-0017).

02.09.2008 року придбане майно ОСОБА_1 передала в іпотеку банку за Іпотечним договором №MRTG-54/S, в якості забезпечення виконання зобов`язання.

Крім того, 02.09.2008 року для забезпечення зобов`язання за кредитним договором укладено Договір поруки №MRTG-54/Р між ТзОВ «УніКредит» та ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСоцБанк» солідарно стягнута заборгованість за Договором кредиту №MRTG-54 від 02.09.2008 року в розмірі 79933,33 доларів США, на виконання якого видано виконавчий лист №2-175/784/15.

На підставі вказаного виконавчого листа 01.04.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілією Анатоліївною було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження.

01.04.2019 приватним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника.

26.12.2019 приватним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу арешт з майна ОСОБА_1 не знімався.

Вимоги іпотекодержателя АТ «Альфа-Банк» були задоволені шляхом набуття права власності на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом АТ «Альфа-Банк» від 10.06.2021 року №5002, а залишок заборгованості в сумі 1797896,49 грн. прощено (анульовано).

Також, довідкою №1219-17.5 від 10.01.2023 року АТ «Сенс Банк» (змінена назва АТ «Альфа-Банк») підтвердив відсутність претензій до ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язань по кредитному договору №MRTG-54.

Після повернення виконавчого листа стягувачу арешт з майна ОСОБА_2 не знято, хоча питання заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» за Договором про іпотечний кредит №MRTG-54 врегульовано, стягувач не має претензій до боржника, що є підставою для зняття арешту з майна ОСОБА_1

ОСОБА_1 зверталась до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни з вимогою про знаття арешту з майна, однак листом від 20.11.2023 року №1495/406/58760147 у знятті арешту з майна було відмовлено.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Лабовкін О.О. з`явився, вимоги скарги підтримав та просив скаргу задовольнити у повному обсязі.

Від ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку також надійшла заява про розгляд скарги без його участі.

Дослідивши матеріали скарги суд дійшов наступного висновку.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Як встановлено судом, заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року були задоволені позовні вимоги ПАТ «УкрСоцБанк» (правонаступник «УніКредит Банк») про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №MRTG-54 від 02.09.2008 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСоцБанк» суму заборгованості у розмірі 79933,33 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015 року складає 2042941,47 грн.

Згідно довідки про отриманий дохід у вигляді прощенного боргу від 10.06.2021 року вих. №5002, АТ «Альфа Банк» повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», банк 04.03.2020 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, у зв`язку із чим їй також прощено залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит №MRTG-54 від 02.09.2008 року.

За інформацією про державну реєстрацію обтяжень з Державного реєстру речових прав на все майно боржника ОСОБА_1 накладено арешт постановою Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 25.01.2016 року, запис №13107032 від 03.02.2016 року.

13.11.2023 року представник боржника ОСОБА_3 звертався до Приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни із заявою про зняття з арешту майна належного ОСОБА_1 , в рамках ВП №58760147, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 боргу перед АТ «Альфа-Банк».

Згідно листа Приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни №1495/406/58760147 від 20.11.2023 року вбачається, що АСВП №58760147 завершене 26.12.2019 року з підставі передбачених п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавчий документ повернути стягувачу, тобто до урегулювання заборгованості боржника зі стягувачем, згідно довідки АТ «Сенс Банк» №1219-17.5 від 10.01.2023 року, щодо відсутності претензій щодо виконання зобов`язань до фізичної особи. Проте зазначає, що у приватного виконавця відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту з майна.

А також зазначила, що боржником не було сплачено витрати на проведення виконавчих дій.

Отже, виходячи з наведеного вище, до теперішнього часу накладений арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 не скасовано, при тому, що рішення суду виконано, зобов`язання у боржника відсутнє.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Постанова про арешт майна боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Щодо тверджень приватного виконавця про необхідність відшкодування винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відмова на зазначених підставах є необґрунтованою та безпідставною, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода

Згідно з ч. 3 вказаної статті, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. Закону України «Про виконавче провадження», розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч. 3 зазначеної статті, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

З норм п. 3 ч. 1 та ч. 3 зазначеної статті вбачається, що основна винагорода приватного виконавця стягується лише у разі фактичного стягнення виконавцем сум заборгованості з боржника та пропорційно до таких фактично стягнутих сум.

Відтак, у разі якщо приватний виконавець з тих, чи інших причин не виконав виконавчий документ то підстави для стягнення основної винагороди відсутні.

Так, у Постанові від 03 березня 2020 року по справі № 260/801/19 Касаційний адміністративний суд зазначив, що:

«… за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що сума заборгованості в примусовому порядку за виконавчими листами № 298/795/15-ц та № 304/284/16-ц на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнута не була.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, враховуючи положення статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункт 19 Порядку № 643, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум. Проте, приватним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум …».

У Постанові від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що:

«… у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення. …».

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що:

«… за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення …».

Таким чином, оскільки приватним виконавцем фактично не стягнуто з ОСОБА_1 жодних сум та повернуто виконавчий документ стягувачу, то відсутні підстави для стягнення основної винагороди, а відповідно приватний виконавець безпідставно відмовила у знятті арешту на етапі досудового врегулювання спору.

Тому суд зобов`язує державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), шляхом зняття арешту з майна боржника.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що доводи скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому скарга підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 259-261, 353-354, 450-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Круотус Лілія Анатоліївна, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_2 , на бездіяльність приватного виконавця щодо не зняття арешту з майна - задовольнити.

Зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілію Анатоліївну зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений в рамках виконавчого провадження №58760147, згідно з Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.04.2019 року та згідно інших постанов про арешт майна у виконавчому провадженні №58760147.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Суддя Бойко О.М.