КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5795/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Савіна Сергія Олександровича - представника ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення суми страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що 23 квітня 2022 року в м. Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VolkswagenPassat», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "DaewooLanos", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Вказана ДТП сталася за вини ОСОБА_2 , що підтверджується постановами судді Малиновського районного суду міста Одеси від 13 та 21 липня 2022 року.

Вказувала, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «VolkswagenPassat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЕР 204685320).

У результаті ДТП була завдана майнова шкода в розмірі 23 300 грн., що підтверджується звітом №166-ЮЛ/1.3 про незалежну оцінку транспортного засобу. Проте відповідач ПрАТ "СК "Євроінс Україна" не виплатив страхове відшкодування.

Тому, позивач просив суд стягнути з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на її користь страхове відшкодування у розмірі 23 300 грн та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвоката Савіна С.О. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги вказує, що звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування навпаки вказує на добросовісність реалізації її прав щодо отримання страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_1 на власний розсуд, у встановлені законом строки, обрала один із передбачених та можливих способів захисту своїх прав, та одразу звернулась до суду з позовною заявою, без звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Фактично судом першої інстанції було проігноровано те, що звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду з позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Вказує, що суд першої інстанції в супереч сталої практики Верховного Суду при вирішенні аналогічних питань дійшов до висновку, що ОСОБА_1 була зобов`язана спочатку звернутись до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, та тільки лише у випадку отримання відмови від страховика про виплату страхового відшкодування, звертатись з відповідною позовною заявою до суду.

Однак, такі висновки суду першої інстанції є безпідставними та вказують лише на поверхневий розгляд даної справи, що в свою чергу призвело до грубого порушення норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.06.2023 року по справі №752/14364/22 має бути скасовано судом та ухвалене нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу Губенко І.В. - представник ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» просить відхилити апеляційну скаргу і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вказує, що проігнорувавши обов?язок щодо звернення до відповідача з повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування, апелянт позбавила ПрАТ «СК «Євроінс Україна» змоги визначити перелік та характер завданих механічних пошкоджень транспортного засобу «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Звертає увагу суду, що додатки до позовної заяви не містять протоколу/акту огляду пошкодженого майна з переліком та характером пошкоджень транспортного засобу «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_4 , виявлених оцінювачем ОСОБА_5 .

Апелянтом не було виконано вимог Закону України «Про ОСЦПВВНТ3», що стосуються кола обов?язків, яких повинна дотримуватись особа, яка претендує на страхове відшкодування. А саме, апелянтом не було вжито заходів щодо збереження пошкодженого майна в такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, доки його не оглянула призначена відповідачем особа.

Також зазначає, що згідно з положеннями п.35.1. ст.35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім?я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; г) підпис заявника та дата подання заяви.

Апелянтом, як особою, що претендує на отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, було проігноровано вимоги Закону України «Про ОСЦПВВНТ3» і не надано ПрАТ «СК «Євроінс Україна» документів, передбачених законодавством України, що позбавило можливості Страховика прийняти рішення по страховій справі.

Крім того, згідно Звіту №166-ЮЛ/1, підготовленого ТОВ «Експертне бюро «Айстра» за заявою апелянта, вартість розміру матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на 29.06.2022 року становить 23 300 грн.

Проте, відповідно до п.32 Національного Стандарту №1«Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440 - для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Для оцінки розміру ймовірного страхового відшкодування береться за основу дата заподіяння збитків (день настання ДТП).

Відтак, проведення дослідження на дату надання Звіту №166-ЮЛ/1.3 прямо суперечить нормам матеріального права, а саме, п.32 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», яким визначено, що для застрахованого майна оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків шляхом розрахунку прямих збитків. Проте, звіт жодним чином не відображає реальні показники цін станом на дату ДТП, а отже, не може бути об?єктивним доказом вартості матеріального збитку.

Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.

На переконання відповідача, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правильно визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив матеріали справи, надав належної правової оцінки доказам сторін, та правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено, що потерпіла ОСОБА_1 взагалі зверталась до страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з будь-якою заявою. Ні текст поданого позову, ні матеріали справи вказані обставини не відображають. Крім того, у справі відсутні докази відмови ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у виплаті страхового відшкодування у зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 23.04.2022 року.

Крім того, позивач ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовує поважність причин незвернення до страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що транспортний засіб «DaewooLanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

23 квітня 2022 року в м. Одеса по вул. Розумовській на перетині з вул. Мечникова, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VolkswagenPassat», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «DaewooLanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Так, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «VolkswagenPassat» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухався по вул. Розумовській на перетині з вул. Мечникова в м. Одеса, не був уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «DaewooLanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.3б, п. 2.10 а, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою судді Малиновського районного суду міста Одеса від 21 липня 2022 року притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В силу положень ч.6 ст.82 ЦПК наявність винних дій водія ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною та не підлягає доказуванню.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2022 року ОСОБА_3 подано до Моторного (транспортного) страхового бюро повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 25.08.2022 року та заяву про здійснення страхового відшкодування від 25.08.2022 року.

Листом від 21 вересня 2022 року Моторне (транспортне) страхове бюро відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що по відношенню до автомобіля «VolkswagenPassat» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) був укладений договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно полісу №ЕР 204685320, виданого ПрАТ "СК "Євроінс Україна". Запропоновано ОСОБА_1 звернутись до ПрАТ "СК "Євроінс Україна" з відповідною заявою щодо відшкодування страхового відшкодування (а.с. 10).

За Звітом №166-ЮЛ/1.3 вартість відновлювального ремонту автомобіля «DaewooLanos» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) становить 23 300 грн.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

Відповідно до змісту положень п.3 ч.1 ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Законом №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

За статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі змістом статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Відповідно до ч.1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За пунктом 3 ч.1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Згідно зі статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода, заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

За правовою позицією, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного суду у справі №147/66/17 від 14.12.2021 року, Закон №1961-IV передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, з поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що не встановлено, що потерпіла ОСОБА_1 взагалі зверталась до страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з будь-якою заявою, так як ні текст поданого позову, ні матеріали справи вказані обставини не відображають.

Також, у справі відсутні докази відмови ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у виплаті страхового відшкодування у зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 23.04.2022 року.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 ніякими належними та допустимими доказами не обґрунтовує поважність причин незвернення до страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Тому, суд дійшов висновку, що поведінка позивача ОСОБА_1 у розрізі обов?язку виконання вимог положень підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV не була добросовісною.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Савіна Сергія Олександровича - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: