ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 705/4447/20

провадження № 61-8071cв23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Уманська міська рада, виконавчий комітет Уманської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги виконавчого комітету Уманської міської ради, Уманської міської ради на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Годік Л. С., та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Василенко Л. І., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Уманської міської ради, виконавчого комітету Уманської міської ради, в якому просили суд скасувати записи про проведену державну реєстрацію права власності, вчинені державним реєстратором виконавчого комітету Уманської міської ради Ковбасюк А. П. 21 грудня 2016 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 108, нежитлові підвальні приміщення А-9, вхід в підвал 1, загальною площею 362,35 кв. м, форма власності комунальна, власник - Уманська міська рада, на АДРЕСА_1 та від 13 грудня 2016 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 108 нежитлові приміщення, об`єкт житлової нерухомості - нежитлові приміщення А-9, загальною площею 71,2 кв. м, форма власності - комунальна, власник - Уманська міська рада, на АДРЕСА_1 .

Позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивована тим, що вони є власниками квартир в будинку АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтв про право власності. Також, крім квартир при їх отриманні у власність, їм були передані та належать тепер їм господарські будівлі, зокрема сараї у підвалі, якими вони користувались до приватизації житла і користуються на даний час.

29 серпня 2016 року за згодою співвласників будинку за адресою: АДРЕСА_1 було створено юридичну особу - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Софія-6» (далі - ОСББ «Софія-6»), про що внесено запис в єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 1 002503.

Рішенням Уманської міської ради від 23 грудня 2016 року № 6.33-22/7 надано згоду на передачу з балансу Комунального підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» (далі - КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3») на баланс ОСББ «Софія-6» житловий будинок на АДРЕСА_1 . Відділу житлово-комунального господарства Уманської міської ради створити у встановленому порядку комісію з питань передачі з балансу КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» на баланс ОСББ «Софія-6» 171-квартирного, дев`ятиповерхового, однопід`їздного з одним ліфтом, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

01 лютого 2017 року на підставі акта приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс комісією було проведено обстеження активів житлового комплексу (його частини) на АДРЕСА_1 , що передається з балансу КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» на баланс ОСББ «Софія-6», зокрема, передані квартири, водопровід, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення.

Відповідно до акта приймання-передачі від 01 лютого 2017 року передавався житловий комплекс (його частина), проте передано було лише житловий будинок, сходові клітки, позаквартирні коридори, сміттєкамери, горище (техповерх), шахти і машинні відділення ліфтів, водопровід, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення.

Всі інші допоміжні приміщення - нежитлові приміщення, сараї в підвалі передані згідно з даним актом ОСББ «Софія-6» не були, хоч в даних приміщеннях розташовані комунікації (водопровід, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення) та дані сараї в підвалах є їх власністю та інших співвласників будинку.

У 2018 році ОСББ «Софія-6» стало відомо про те, що підвальні приміщення з їхнього будинку на АДРЕСА_1 перейшли у власність Уманської міської ради та вона оформила право власності за собою на нежитлові, підсобні приміщення, сараї в підвалі на АДРЕСА_1 , а в подальшому дана інформація стала відома уже і всім співвласникам будинку.

Отримавши інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було з`ясовано про те, що в дійсності Уманська міська рада зареєструвала право власності на нежитлові приміщення А-9, загальною площею 71,2 кв. м, та загальною площею, 362,35 кв. м. Підставами права власності на дані нежитлові приміщення є відомості з Єдиного реєстру об`єктів державної власності (з додатками), серія та номер: 05-11-4097, виданого 09 серпня 2016 року, видавник: Регіональне відділення фонду державного майна України в Черкаській області, рішення Уманської міської ради з додатком, серія та номер 4.13-35/6, виданий 20 березня 2013 року, видавник: Уманська міська рада; довідка, серія та номер 468, виданий 01 листопада 2016 року, видавник: КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що Уманська міська рада порушила їхні права і права всіх співвласників 171-квартирного житлового будинку, оскільки відповідно до правовстановлюючих документів співвласників житлового будинку на АДРЕСА_1 кожен з них має у власності не тільки квартиру, а й сарай в підвалі, проте Уманська міська рада в незаконний спосіб відібрала у власників їхню власність, яка була передана їм при приватизації житла.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2023 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Записи про проведену державну реєстрацію права власності, вчинені державним реєстратором виконавчого комітету Уманської міської ради Ковбасюк А. П. 21 грудня 2016 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 108, нежитлові підвальні приміщення А-9, вхід в підвал 1, загальною площею 362,35 кв. м, форма власності комунальна, власник - Уманська міська рада, на АДРЕСА_1 та від 13 грудня 2016 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 108 нежитлові приміщення, об`єкт житлової нерухомості - нежитлові приміщення А-9, загальною площею 71,2 кв. м, форма власності - комунальна, власник - Уманська міська рада на АДРЕСА_1 , скасовано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що підвальні приміщення, які стали власністю Уманської міської ради, повинні належати співвласникам житлового будинку на АДРЕСА_1 , про що і свідчать записи в правовстановлюючих документах співвласників.

Посилання відповідачів на рішення Уманської міської ради з додатком, серія та номер 4.13-35/6 від 20 березня 2013 року, як на підставу набуття права власності на підвальні приміщення на АДРЕСА_1 , не відповідає дійсності, оскільки з дослідженого рішення, яким затверджений перелік суб`єктів міської комунальної власності, з`ясовано, що спірне майно, про яке йдеться в даній позовній заяві, не передавалось в комунальну власність міста, тобто підставою для реєстрації майна стало неіснуюче рішення.

Крім того, суд вказав, що надана відповідачами інформація про те, що нежитлові приміщення 1-го поверху, загальною площею 71,2 кв. м, та нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 362,35 кв. м, на АДРЕСА_1 , відносяться до комунальної власності м. Умані та належать територіальній громаді м. Умані, а право власності на ці приміщення набуто на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської обласної Ради народних депутатів від 26 лютого 1992 року за № 23 «Про комунальну власність об`єктів», також не відповідає дійсності, оскільки з даного рішення вбачається, що спірні приміщення не були предметом його затвердження, як об`єкти комунальної власності, тобто знову посилання на неіснуюче рішення

В інформації, наданій Регіональним відділенням фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 07 вересня 2020 року № 18-12/05-3413, зазначено про те, що відомості про майно на АДРЕСА_1 від суб`єктів управління до фонду з метою внесення до Реєстру не надавались, а відомості з Єдиного реєстру об`єктів державної власності (з додатками), серія та номер: 05-11-4097, виданого 09 серпня 2016 року, видавник: Регіональне відділення фонду державного майна України в Черкаській області, на які посилається державний реєстратор, взагалі відсутні.

Отже, суди вважали, що позовні вимоги є обґрунтованими, запис про проведену державну реєстрацію права власності, внаслідок якого було отримано майно позивачів у власність відповідачів, підлягає скасуванню, а майно підлягає поверненню законним власникам.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У травні 2023 року виконавчий комітет Уманської міської ради подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2023 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга виконавчого комітету Уманської міської ради мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що обраний позивачами спосіб захисту своїх прав шляхом скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності є не правомірним, суперечить положенням статті 16 ЦК України тає неефективним способом захисту порушених прав.

Отже, суди попередніх інстанції під час розгляду справи застосували застарілу редакцію частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без урахування норм, що діяли і мали бути застосовані до спірних правовідносин, проігнорувавши висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду.

Також, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках» до спірних правовідносин, оскільки не звернули увагу на те, що окрім допоміжних приміщень, в багатоквартирних будинках також можуть бути розміщені й нежитлові приміщення, які мають окреме незалежне призначення та при вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень багатоквартирного будинку, а саме встановлення того, чи відносяться вони до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

Підставами касаційного оскарження рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2021 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2023 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), від 15 жовтня 2019 року у справі № 910/11212/18 (провадження № 12-54гс19), від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), та у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 760/34774/19 (провадження № 61-16370св20), від 25 листопада 2021 року у справі № 761/15741/17 (провадження № 61-61-1199св20), від 12 квітня 2023 року у справі № 368/5304/21 (провадження № 61-2614св23).

У травні 2023 року Уманська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2023 року і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга Уманської міської ради мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, оскільки належним способом є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Також, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що окрім допоміжних приміщень, в багатоквартирних будинках також можуть бути розміщені й нежитлові приміщення, які мають окреме незалежне призначення та при вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відносяться вони до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку. Однак суди взагалі в своїх рішеннях поняття допоміжних та нежитлових приміщень не розмежовували.

Підставами касаційного оскарження рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2021 року та постанови Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2023 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), від 15 жовтня 2019 року у справі № 910/11212/18 (провадження № 12-54гс19), від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), та у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 760/34774/19 (провадження № 61-16370св20), від 25 листопада 2021 року у справі № 761/15741/17 (провадження № 61-61-1199св20), від 12 квітня 2023 року у справі № 368/5304/21 (провадження № 61-2614св23).

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У липні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2023 року поновлено виконавчому комітету Уманської міської ради процесуальний строк для подачі касаційної скарги, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У червні 2023 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою виконавчого комітету Уманської міської ради та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2023 року поновлено Уманській міській раді процесуальний строк для подачі касаційної скарги, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У червні 2023 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Уманської міської ради та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У червні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської обласної Ради народних депутатів від 26 лютого 1992 року № 23, прийнятого на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною /республіканською/ власністю і власністю адміністративно-територіальних громад /комунальною/ власністю», затверджено перелік підприємств, організацій, установ, майно яких передається з державної в комунальну власність, в тому числі, по місту Умань Черкаської обл. Зокрема, місту Умань передано: об`єднання «Черкасикнига», Виробниче об`єднання ЖКГ, Виробниче управління ВКГ, Виробничі житлові РЕУ 1, 2, 3, Управління комунального, житлового господарства міськвиконкому, Центр по роботі з населенням, ремонтно-будівельну та шляхову дільниці, МП «Уманьзеленгосп», теплові мережі. Житлові будинки у вказаному переліку не зазначено.

Виконавчим комітетом Уманської міської ради від 22 червня 2020 року № 02-10/5471 06.2020 року на запит адвоката Мельника О. Ф. надано рішення Уманської міської ради з додатками, на підставі якого нежитлові приміщення, площами 71,2 кв. м, та 362,35 кв. м, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , передані в комунальну та приватну власність Уманської міської ради, зазначено наступне: нежитлові приміщення 1-го поверху, загальною площею 71,2 кв. м, та нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 362,35 кв. м, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до комунальної власності та належать територіальній громаді міста Умань в особі Уманської міської ради.

Право комунальної власності на ці приміщення набуто на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 26 лютого 1992 року № 23 «Про комунальну власність області», прийнятого на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною /республіканською/ власністю і власністю адміністративно-територіальних громад /комунальною/ власністю».

Цим рішенням виконавчий комітет Черкаської обласної ради народних депутатів затвердив перелік підприємств, організацій, установ, майно яких передається в комунальну власність районів та міст обласного підпорядкування, зокрема, до комунальної власності міста Умань передано майно, що перебувало на балансі виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління № 1, в тому числі, будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, рішенням Уманської міської ради від 20 березня 2013 року № 4.13-35/6 затверджений перелік суб`єктів (об`єктів) міської комунальної власності.

Відповідно до даних свідоцтва № НОМЕР_1 на право власності на житло від 13 листопада 1997 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на праві приватної, спільної, сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане відповідно до розпорядження керівника органу приватизації Поцелуйко С. Н. від 13 листопада 1997 року № 6762. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 його частка квартири перейшла у спадок ОСОБА_1 , яка є власницею зазначеної квартири.

Уманською дільницею Черкаського ООБТІ Управління ЖКГ Черкаської обласної державної адміністрації видано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з даними технічних характеристик квартири АДРЕСА_2 вбачається, що вона розташована на 6 поверсі 9 поверхового будинку та складається з: 1 кімнати, кухні, ванної кімнати, коридору та сараю у підвалі.

Відповідно даних свідоцтва № НОМЕР_2 на право власності на житло від 18 вересня 1997 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане відповідно до розпорядження керівника органу приватизації ОСОБА_6 від 18 вересня 1997 року № 6514.

Уманською дільницею Черкаського ООБТІ Управління ЖКГ Черкаської обласної державної адміністрації видано ОСОБА_2 технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно з даними технічної характеристики квартири АДРЕСА_3 вона розташована на 7 поверсі 9 поверхового будинку та складається з: 1 кімнати, кухні, ванної кімнати, коридору та сараю у підвалі.

Відповідно розпорядження Уманської міської ради від 19 лютого 2016 року № 16-р АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

Рішенням Уманської міської ради від 23 грудня 2016 року № 6.33-22/7 надано згоду на передачу з балансу КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» на баланс ОСББ «Софія-6» житлового будинку на АДРЕСА_1 .

01 лютого 2017 року на підставі акта приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс комісією було проведено обстеження активів житлового комплексу (його частини) на АДРЕСА_1 , що передається з балансу КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» на баланс ОСББ «Софія-6», зокрема, передані квартири, водопровід, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення.

Згідно з актом приймання-передачі передавався житловий комплекс (його частина), проте передано було лише житловий будинок, сходові клітки, позаквартирні коридори, сміттєкамери, горище (техповерх), шахти і машинні відділення ліфтів, водопровід, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення. Всі інші допоміжні приміщення - нежитлові приміщення, сараї в підвалі передані згідно з даним актом ОСББ «Софія-6» не були, хоча в даних приміщеннях розташовані комунікації (водопровід, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення) та дані сараї в підвалах є власністю позивачів та інших співвласників будинку.

Відповідно до відомостей технічного паспорту на громадський будинок «Нежитлові підвальні приміщення» на АДРЕСА_1 , його виготовлено на замовлення відділу управління комунальним майном Уманської міської ради 09 вересня 2016 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 вересня 2020 року № 222419066 і № 222416432 Уманська міська рада зареєструвала право власності на нежитлові та нежитлові підвальні приміщення А-9, загальною площею 71,2 кв. м, та 362,35 кв. м. Підстава для державної реєстрації: відомості з Єдиного реєстру об`єктів державної власності (з додатками), серія та номер: 05-11-4097, виданого 09 серпня 2016 року, видавник: Регіональне відділення фонду державного майна України в Черкаській області; рішення Уманської міської ради з додатком, серія та номер 4.13-35/6, виданий 20 березня 2013 року, видавник: Уманська міська рада; довідка, серія та номер 468, виданий 01 листопада 2016 року, видавник: Комунальне підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга виконавчого комітету Уманської міської ради підлягає задоволенню, а касаційна скарга Уманської міської ради підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій не повною мірою відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі-приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі, допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга статті 382 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19) зазначено, що «Законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Такі висновки підтверджуються й у рішеннях Конституційного Суду України, а саме, у Рішенні від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_4 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), у якому зазначив, що, аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т. ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У Рішенні від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

На час приватизації позивачами квартир було чинним Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, у пункті 17 якого прямо вказувалося, що нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Порядок передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.

З наведених норм убачається, що у житлових будинках можуть бути як допоможні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Суди не встановили, чи є спірне приміщення нежитловим, бо зі стадії проектування житлового будинку призначалося для торговельних потреб непромислового характеру, чи використовувалося воно як самостійний об`єкт нерухомості, а відтак чи є допоміжним».

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 760/34774/19 (провадження № 61-16370св20) зазначено, що: «суди не з`ясували належним чином чи є спірне приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками допоміжним, та що у ньому знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно для обслуговування будинку; чи навпаки є нежитловим».

Аналогічні за змістом висновки щодо дослідження питання про особливості розмежування допоміжних та нежилих приміщень багатоквартирного жилого будинку містяться в постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 1522/12102/12 (провадження № 61-398св19), від 19 червня 2019 року у справі № 522/11316/17 (провадження № 61-1669св19), від 12 квітня 2023 року у справі № 638/5304/21 (провадження № 61-2614св23).

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що рішенням Уманської міської ради від 23 грудня 2016 року № 6.33-22/7 надано згоду на передачу з балансу КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» на баланс ОСББ «Софія-6» житлового будинку на АДРЕСА_1 .

01 лютого 2017 року на підставі акта приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс комісією було проведено обстеження активів житлового комплексу (його частини) на АДРЕСА_1 , що передається з балансу КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» на баланс ОСББ «Софія-6», зокрема, передані квартири, водопровід, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення.

Згідно з актом приймання-передачі передавався житловий комплекс (його частина), проте передано було лише житловий будинок, сходові клітки, позаквартирні коридори, сміттєкамери, горище (техповерх), шахти і машинні відділення ліфтів, водопровід, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення. Всі інші допоміжні приміщення - нежитлові приміщення, сараї в підвалі згідно з даним актом не були передані ОСББ «Софія-6», хоча в даних приміщеннях розташовані комунікації (водопровід, каналізація, центральне опалення, електроосвітлення) та дані сараї в підвалах є власністю позивачів та інших співвласників будинку.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 вересня 2020 року № 222419066 і № 222416432 Уманська міська рада зареєструвала право власності на нежитлові та нежитлові підвальні приміщення А-9, загальною площею 71,2 кв. м, та 362,35 кв. м. Підстава для державної реєстрації: відомості з Єдиного реєстру об`єктів державної власності (з додатками), серія та номер: 05-11-4097, виданого 09 серпня 2016 року, видавник: Регіональне відділення фонду державного майна України в Черкаській області; рішення Уманської міської ради з додатком, серія та номер 4.13-35/6, виданий 20 березня 2013 року, видавник: Уманська міська рада; довідка, серія та номер 468, виданий 01 листопада 2016 року, видавник: Комунальне підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3».

Отже, суди попередніх інстанцій не з`ясували належним чином, чи є спірні приміщення (підвальні) за своїми технічними та юридичними характеристиками допоміжними, та чи знаходиться в цих приміщеннях технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувались ці приміщення для обслуговування будинку, чи навпаки є нежитловими.

Крім того, на час ухвалення оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній із 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно із статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції, на відміну від частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, зараз способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Разом з тим, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства за наявності таких прав.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21), скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є правомірним та ефективним способом захисту, оскільки державний реєстратор одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно проводить державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

Так, згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21), саме скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є ефективним та правомірним способом захисту порушеного права іпотекодавця. Отже, вимога про скасування відповідного запису не підлягала задоволенню апеляційним судом.

У постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 521/7779/18 (провадження № 61-13469св21) зазначено, що «…на момент ухвалення судом першої інстанції рішення скасування запису про державну реєстрацію права власності суперечило положенням частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому рішення суду першої інстанції в цій частині у майбутньому не можна буде виконати.

З наведених підстав рішення суду першої інстанції в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності не може бути залишене в силі та підлягає зміні шляхом зазначення у резолютивній частині рішення про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, що гарантуватиме можливість виконання судового рішення в цій частині».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) підтримала такий правовий висновок щодо застосування статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначивши, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). Скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення за договором іпотеки, є належним способом захисту прав іпотекодавця за умови, якщо таке майно не було відчужене на користь третіх осіб.

У позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд скасувати записи про проведену державну реєстрацію права власності, вчинені державним реєстратором виконавчого комітету Уманської міської ради Ковбасюк А. П. 21 грудня 2016 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 108, нежитлові підвальні приміщення А-9, вхід в підвал 1, загальною площею 362,35 кв. м, форма власності комунальна, власник - Уманська міська рада, на АДРЕСА_1 та від 13 грудня 2016 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 108 нежитлові приміщення, об`єкт житлової нерухомості - нежитлові приміщення А-9, загальною площею 71,2 кв. м, форма власності - комунальна, власник - Уманська міська рада, на АДРЕСА_1 .

Отже, на момент ухвалення судом першої інстанції рішення скасування запису про державну реєстрацію права власності суперечило положенням частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому рішення суду першої інстанції в цій частині не можна буде виконати.

Крім того, судами попередніх інстанцій не було з`ясовано, хто є власником спірних приміщень на даний час, чи не були вони відчужені або передані третім особам, що має суттєве значення для вірного вирішення справи.

Висновок за результатами розгляду касаційних скарг

Суд першої інстанції наведеного не врахував та не встановив фактичних обставини, які мають значення для ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених судом першої інстанції під час розгляду справи, тому оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На стадії касаційного перегляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази у справі з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Положеннями пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції належить урахувати викладене у цій постанові, надати належну оцінку доводами і запереченням сторін та поданим ними доказам, встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та ухвалити судове рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Уманської міської ради задовольнити.

Касаційну скаргу Уманської міської ради задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець