Провадження№ 2/522/2275/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

представника позивача адвоката Стецюка О. В.,

представника відповідача адвоката Бурдейного В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Територіального відділу служби дітей Одеської міської ради у Приморському районі, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Територіального відділу служби дітей Одеської міської ради у Приморському районі, про встановлення порядку користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину та частка указаної квартири на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2015, тобто всього їй належить 2/3 цієї квартири. Малолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належать по 1/6 частці вказаної квартири кожному.

Зазначає, що у квартирі фактично проживають малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з їхньою матір`ю ОСОБА_1 , які чинять позивачу перешкоди у користуванні та проживанні у зазначеному приміщенні.

Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 71, 3 кв. м., загальною площею 112, 7 кв. м., проте на даний час між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, у зв`язку з чим вона просить встановити порядок користування квартирою, виділивши у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 40,1 кв.м. з частками 1/6 та 1/6 у спільній сумісній власності та виділити прим. 5 житлову кімнату, площею 17,7 кв.м., прим. 6 кухні площею 14,3 кв.м., лоджію площею 5,2 кв.м., прим. 1б площею 1,2 кв.м. (частина коридору прим. 1), загальна площа 40,1 кв.м., житлова 17,7 кв.м. Для відповідності вимогам, наведеним в п. П. 2.21-2.35 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», у виділених приміщеннях (групі приміщень) необхідно: закласти існуючий дверний отвір у перегородці прим. 5 та організувати новий; організувати тамбур шляхом влаштування перегородки у частині прим. 1з організацією у перегородці 2 дверних отворів; збільшити туалет прим. 7 до нормативного розміру шляхом демонтажу існуючої перегородки та організації нової, за рахунок частини кухні прим. 6. Виділити у користування ОСОБА_1 з часткою 2/3 у спільній сумісній власності прим. 2 житлову кімнату, площею 38,5 кв.м., прим. 3 ванну кімнату, площею 6,5 кв.м., прим. 4 житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., прим. 1 площею 10,0 кв.м. Загальна площа 70.1 кв.м., житлова 53,6 кв.м. Для відповідності вимогам, наведеним в п. П. 2.21-2.35 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», у виділених приміщеннях (групі приміщень) необхідно: організувати тамбур прим. 1а, площею 2.1 кв.м. (частина коридору прим. 1) шляхом влаштування перегородки в частині прим. 1, з організацією у перегородці 2 дверних проходів; організувати кухню у виділених приміщеннях. Витрати за проведення відповідних робіт покласти на сторони у справі пропорційно часток у спільній сумісній власності.

09 листопада 2022 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про зміну предмета позову, в якій позивач виклала позовні вимоги в наступній редакції: встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: виділити у користування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прим. 5 житлову кімнату, площею 17, 7 кв.м., прим. 6 кухню, площею 14,3 кв.м., прим. 7 туалет, площею 1,7 кв.м., лоджію, площею 5,2 кв.м., прим. 1б, площею 1,2 кв.м. (частина коридору прим. 1). Загальна площа 40,1 кв.м., житлова 17,7 кв.м. Для відповідності вимогам ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», у виділених приміщеннях (групі приміщень) необхідно: закласти існуючий дверний отвір у перегородці прим. 5 та організувати новий; організувати тамбур шляхом влаштування перегородки у частині прим. 1 з організацією у перегородці 2 дверних отворів; організувати в прим. 7 суміщений санвузол (з ванною або душем, умивальником і унітазом) шляхом збільшення його площі до нормального розміру 4,9 кв.м., шляхом демонтажу існуючої перегородки та організації нової за рахунок частки кухні прим. 6 (відповідно до запропонованої схеми). Виділити у користування ОСОБА_1 прим. 2 житлову кімнату, площею 38,55 кв.м., прим. 3 ванну кімнату, площею 6,5 кв.м., прим. 4 житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., прим. 1 частину коридору, площею 10,0 кв.м. Загальна площа 70.1 кв.м., житлова 53,6 кв.м. Для відповідності вимогам ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», у виділених приміщеннях (групі приміщень) необхідно: організувати тамбур прим. 1а, площею 2.1 кв.м. (частина коридору прим. 1), шляхом влаштування перегородки в частині прим. 2, з організацією у перегородці 2 дверних отвори; організувати кухню у виділених приміщеннях; організувати в прим. 3 суміщений санвузол (з ванною або душем, умивальником і унітазом). Витрати за проведення відповідних робіт покласти на сторони по справі пропорційно часток у спільній сумісній власності.

У відзиві ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовом до неї про визначення порядку користування квартирою та рішенням суду від 27.05.2021 у справі № 522/22357/18 у задоволенні позову їй було відмовлено. При цьому рішення суду було мотивоване тим, що позивачем не вказано як відповідачів співвласників квартири чи їх законних представників. Крім того було зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 належить 1/3 частки спірної квартири. Також судом у рамках розгляду вказаної справи було надано оцінку висновку № 03-12/18 будівельно-технічного дослідження про можливість поділу квартири, який позивач подала також і в цій справі, та встановлено, що такий висновок має ряд суттєвих недоліків та є неналежним та недопустимим доказом у справі. Також у висновку наявне розмежування квартири з урахуванням двох співвласників з частками /1/3 та 2/3, що не відповідає іншим матеріалам справи та суб`єктному складу власників. Отже, відповідач вважає, що позов ОСОБА_1 практично тотожний/аналогічний позову, який було вже розглянуто судом та рішення суду набрало законної сили, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі. Крім того, позивач в усіх редакціях своїх позовів у позовних вимогах указує, яку саме частину, якого приміщення та з якими частками слід виділити в користування відповідачам, тоді як вона не є особою, яка в розумінні ч. 1 ст. 56 ЦПК України має право звертатися до суду із заявою про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, зокрема малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_3 . Щодо доводів позивача про те, що вона не має можливості користуватися частиною у спірному майні, зазначає, що будь-яких доказів, які б підтверджували факт здійснення відповідачами перешкод у користуванні їй частиною у спірному майні остання не надає, як і не надає доказів того, що вона намагалася вселитися в частину указаної квартири. Також зазначає, що не отримавши на момент подання позову висновок щодо можливого порядку користування спірною квартирою, позивач посилається на вказаний висновок та пропонує порядок користування спірним майном та ґрунтує на ньому свої позовні вимоги. Отримавши висновок експерта (спеціаліста) № 11-10/2022 від 11.10.2022 будівельно-технічного дослідження щодо можливого порядку користування спірною квартирою, позивач подала заяву про зміну предмета позову, в якій визначила вимоги в новій редакції. Розмір грошової компенсації визначається за дійсною (ринковою) вартістю, однак позивач не ставить питання та не заявляє відповідні позовні вимоги, як і не ставить питання про усунення перешкод в користуванні її часткою у майні. Позивач не мешкає у квартирі, не зареєстрована у ній та не користується всією вказаною квартирою, не обслуговує, також належним чином поділ в натурі квартири не проводився і не оформлявся. Крім того зазначає, що уточнені позовні вимоги після отримання висновку експерта (спеціаліста) № 11-10/22 від.11.2022 будівельно-технічного дослідження щодо можливості поділу спірної квартири не мають прямої чи опосередкованої кореляції з матеріалами справи. Вважає, що такий висновок не може бути прийнятий судом, оскільки він складений з порушенням норм законодавства, експертне дослідження здійснювалося без виходу та безпосереднього огляду спірної квартири, крім того, в ньому не зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У висновку пропонується той самий варіант поділу квартири, який пропонувався позивачем до його отримання, що, на думку відповідача, свідчить про небезсторонність експерта.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі, зазначає, що у справі № 522/22357/18 та у справі № 522/20576/21 різний склад учасників. Позивач звертається до суду з даним позовом для припинення порушення її прав співвласника майна, оскільки має місце триваюче порушення права власності на належну позивачу частку у розмірі 2/3 у праві спільної часткової власності на квартиру, яке полягає у тому, що ОСОБА_2 , як законний представник малолітніх співвласників майна, відмовляє в укладенні домовленості щодо встановлення порядку користування майном. Щодо питання належного способу захисту порушених прав указує, що у зв`язку з конфліктною ситуацією між сторонами та відсутністю домовленості, нею було обрано спосіб захисту, що є найбільш ефективним для даних правовідносин, а саме визначення порядку користування квартирою шляхом виділення у користування приміщень квартири в натурі та як доказ, що даний об`єкт спільної часткової власності є таким, щодо якого можливо встановити порядок користування його приміщеннями із розрахунку розміру часток співвласників надала висновок експерта (спеціаліста) № 11-10/22, що складений 11.10.2022 експертом ПП «Проект» ОСОБА_9 . Вважає, що такий спосіб захисту спрямований на збереження часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру та не перетворюють частки в об`єкт самостійної власності кожного з власників. Крім того, обраний спосіб захисту не тягне за собою припинення права на частку у спільному майні за вимогою співвласника жодного із співвласників, а також не потребує визначення розміру вартості часток чи встановлення розміру матеріальної компенсації співвласнику та не зобов`язує ані її, ані відповідачів сплачувати матеріальну компенсацію, також дає можливість захистити та не порушити права та законні інтереси малолітніх співвласників і не потребує звернення до органів державної реєстрації чи здійсненні будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, що спрощує виконання судового рішення.

Указує, що у відзиві відповідач не заперечує щодо запропонованого порядку користування квартирою, а також не заперечує, що такий варіант встановлення порядку користування майном відповідає розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності, не порушує права та інтереси співвласників - малолітніх осіб, та навпаки забезпечить інтереси обох сторін, фактично створює два житлових простори, що відповідають державним будівельним нормам, санітарно-епідемічним нормам та протипожежній безпеці.

Також указує, що дослідження експертом дійсно було проведено без виходу та безпосереднього огляду спірної квартири, адже у нього не було фізичного доступу до неї, оскільки ОСОБА_2 перебувала за кордоном, а позивач ключів від квартири не має та вважає, що огляд квартири без законного представника інших співвласників є недопустимим. У дослідженні було поставлено завдання щодо встановлення того, чи є спірна квартира об`єктом, щодо якого можливо визначити порядок користування його приміщеннями із дотриманням прав і інтересів усіх співвласників та дослідженням було підтверджено, що об`єкт спільної часткової власності дійсно є таким. Більш того, було запропоновано варіант, при якому із спірної квартири можна виокремити дві окремі квартири з дотриманням прав та інтересів співвласників. Указує, що міркування відповідача щодо неупередженості експерта є необґрунтованим, оскільки відповідач не заперечує, що запропонований порядок користування квартирою відповідає державним будівельним нормам, санітарно-епідемічним нормам, протипожежній безпеці, як і не заперечує, що запропонований порядок користування квартирою не порушує права та інтереси співвласників та розроблений відповідно до розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

У письмових запереченнях в порядку ст. 180 ЦПК України, ОСОБА_2 виклала свої пояснення та арґументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, зокрема зазначила, що доводи позивача про здійснення їй відповідачем перешкод у користуванні спірним майном є необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Також указує, що запропонований позивачем варіант розділу спірної квартири неможливий ані технічно, ані фізично, оскільки це порушить і звузить права та порядок користування майном малолітніх власників квартири у відповідності до ідеальних та реальних часток у спільному з позивачем майні. Позивачу за такого варіанту порядку користування майном буде відведена більша частина квартири, адже остання буде проживати в житловій кімнаті площею 38, 5 кв. м. із загальною площею квартири у 70, 1 кв. м., житловою площею 53, 6 кв. м., тоді як малолітні діти разом з матір`ю будуть проживати в кімнаті площею 17, 7 кв. м., загальною площею 40, 1 кв. м., що суперечить ст 47 ЖК України та порушить права дітей. Також указувала на відсутність будь-якої позиції з приводу запропонованого позивачем варіанту користування квартирою з боку Служби у справах дітей, завданням якої захист прав дітей. Також позивачем не надано доказів оцінки вартості вказаної квартири станом на день розгляду справи для можливості вирішення питання розрахунку розміру грошової компенсації позивачу чи відповідачу за частки у спільній власності. Крім того, позивач не ставить питання про розмір грошової компенсації, не заявляє відповідні позовні вимоги та не ставить питання про усунення перешкод в користуванні її часткою у спільному майні. Вважає, що ураховуючи технічні характеристики спірної квартири та права співвласників, у зв`язку з тим, що площа та конфігурації спірної квартири не дозволяють запропонувати на розгляд суду варіанти порядку користування у відповідності до ідеальних часток, позов задоволенню не підлягає.

21.02.2023 Службою у справах дітей Одеської міської ради в особі в.о. начальника Служби Якименко Л. подано до суду лист, в якому остання заперечувала щодо виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з житлового приміщення та просила розглянути справу за відсутності представника Служби, керуючись виключно забезпеченням найкращих інтересів дітей.

Ухвалою суду від 09.03.2023 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Стецюк О. Б. позов просив задовольнити.

Представник відповідача адвокат Бурдейний В. О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є власником частки квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2015 у справі № 522/8050/15-ц та 1/6 частки зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М. 05.04.2017 та зареєстрованого в реєстрі за № 424.

Отже, ОСОБА_1 належить 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 29.06.2021.

ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М. 05.04.2017 та зареєстрованого в реєстрі за № 424.

ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М. 05.04.2017 та зареєстрованого в реєстрі за № 424.

Відповідно до технічного паспорта від 25.01.2012, квартира АДРЕСА_2 розташована на 4 поверсі 8-ми поверхового будинку та складається із 3 житлових кімнат, у тому числі: 1-а кімната 38,5 кв.м., 2-а кімната 15,1 кв.м., 3-я кімната 17,7 кв.м., кухня 14, 3 кв.м., ванна кімната 6,5 кв.м., туалет 1,7 кв.м., коридор 13,7 кв.м., балкон (лоджія) 5,2 кв.м., житлова площа квартири 71,3 кв.м., підсобна 36,2 кв.м., корисна 107,6 кв.м., загальна площа квартири 112,7 кв.м.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

Відповідно до висновку № 03-12/18 будівельно-технічного дослідження від 03.12.2018, яке проводилося для визначення можливості поділу квартири АДРЕСА_2 , така можливість поділу визначалася експертом, виходячи з часток співвласників у праві власності 1/3 та 2/3. За указаним висновком співвласнику з часткою 1/3 запропоновано виділити прим. 5 житлову кімнату, площею 17,7 кв.м., прим. 6 кухні площею 14,3 кв.м., лоджію площею 5,2 кв.м., прим. 1б площею 1,2 кв.м. (частина коридору прим. 1), загальна площа 40,1 кв.м., житлова 17,7 кв.м. Для відповідності вимогам, наведеним в п. П. 2.21-2.35 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», у виділених приміщеннях (групі приміщень) необхідно: закласти існуючий дверний отвір у перегородці прим. 5 та організувати новий; організувати тамбур шляхом влаштування перегородки у частині прим. 1з організацією у перегородці 2 дверних отворів; збільшити туалет прим. 7 до нормативного розміру шляхом демонтажу існуючої перегородки та організації нової, за рахунок частини кухні прим. 6. Виділити у користування співвласнику з часткою 2/3 у спільній сумісній власності прим. 2 житлову кімнату, площею 38,5 кв.м., прим. 3 ванну кімнату, площею 6,5 кв.м., прим. 4 житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., прим. 1 площею 10,0 кв.м. Загальна площа 70.1 кв.м., житлова 53,6 кв.м. Для відповідності вимогам, наведеним в п. П. 2.21-2.35 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», у виділених приміщеннях (групі приміщень) необхідно: організувати тамбур прим. 1а, площею 2.1 кв.м. (частина коридору прим. 1) шляхом влаштування перегородки в частині прим. 1, з організацією у перегородці 2 дверних проходів; організувати кухню у виділених приміщеннях. Після запропонованої реконструкції будуть отримані дві відокремлені квартири, площею 40,1 кв.м. та 70,1 кв.м. відповідно (різниця площі вихідної квартири -112,7 кв.м та суми площ нових квартир 40,1 + 70,1 = 110,2 кв.м. з`являється в результаті появи нових перегородок. У відсотковому співвідношенні власникам квартири відводяться: 1 співвласнику 40,1 кв.м. реальна частка 36/100 (що на 3/10 більше ідеально належного), 2 співвласнику 70, 1 кв.м. реальна частка 64/100 (що на 3/100 менше ідеально належного).Розрахунок реальної частки визначається виходячи з площі 110,2 кв.м. (площа, отримана після влаштування нових перегородок і виділення тамбура загальною площею 2,1 кв.м.).Розмір грошової компенсації визначається за дійсною (ринковою) вартістю.

Цей висновок експертного дослідження був предметом дослідження в рамках розгляду справи № 522/22357/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання порядку користування житловим приміщенням. Так, судом було установлено, що такий висновок має ряд суттєвих недоліків та є неналежним та недопустимим доказом по справі, оскільки експерт у своєму дослідженні посилається на ряд будівельних і санітарних норм та правил, проте експертом не враховано, що СНиП 3.03.01-87 «Несучі та огороджувальні конструкції» втратив чинність ще 01.01.2013. СанПіН 2605-82 «Санітарні норми і правила забезпечення інсоляцією житлових і громадських будинків і територій житлової забудови» втратив свою чинність 01.01.2017. Також у висновку наявне розмежування квартири з врахуванням двох власників в долях 1/3 та 2/3 приміщення, що не відповідає іншим матеріалам справи й суб`єктному складу власників.

Згідно з висновком експерта (спеціаліста) № 11-10/22 будівельно-технічного дослідження щодо можливості поділу квартири АДРЕСА_2 , складеним 11.10.2022 ПП «Проект» експертом Найдьоновим І. В., пропонується наступний варіант поділу 3-кімнатної квартири АДРЕСА_2 згідно з часткою у праві власності, а саме: 1-й і 2-й особі з частками 1/6 та 1/6 виділити: прим. 5 житлову кімнату площею 17, 7 кв.м., прим. 6 кухню площею 14,3 кв.м., прим. 7 туалет площею 1,7 кв.м., лоджію площею 5,2 кв.м., прим. 1б, площею 1,2 кв.м. (частина коридору прим. 1). Загальна площа 40,1 кв.м., житлова 17,7 кв.м. Для відповідності вимогам ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», у виділених приміщеннях (групі приміщень) необхідно: закласти існуючий дверний отвір у перегородці прим. 5 та організувати новий; організувати тамбур шляхом влаштування перегородки у частині прим. 1 з організацією у перегородці 2 дверних отворів; організувати в прим. 7 суміщений санвузол (з ванною (або душем)), умивальником і унітазом) шляхом збільшення його площі до нормального розміру 4,9 кв.м., шляхом демонтажу існуючої перегородки та організації нової, за рахунок частки кухні прим. 6.

3-й особі з часткою 2/3 виділити: прим. 2 житлову кімнату площею 38,5 кв.м., прим. 3 ванну кімнату площею 6,5 кв.м., прим. 4 житлову кімнату площею 15,1 кв.м., прим. 1 частину коридору площею 10,0 кв.м. Загальна площа 70.1 кв.м., житлова 53,6 кв.м. Для відповідності вимогам ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», у виділених приміщеннях (групі приміщень) необхідно: організувати тамбур прим. 1а, площею 2.1 кв.м. (частина коридору прим. 1), шляхом влаштування перегородки в частині прим. 1, з організацією у перегородці 2 дверних отворів; організувати кухню у виділених приміщеннях; організувати в прим. 3 суміщений санвузол (з ванною (або душем), умивальником і унітазом).

Після запропонованої реконструкції будуть отримані дві відокремлені квартири, площею 40,1 кв.м. та 70,1 кв.м. відповідно (різниця площі вихідної квартири -112,7 кв.м та суми площ нових квартир 40,1 + 70,1 = 110,2 кв.м. з`являється в результаті появи нових перегородок.

У відсотковому співвідношенні власникам квартири відводяться: 1 і 2 співвласникам з частками 1/6 та 1/6 40,1 кв.м. реальна частка 36/100 (що на 3/10 більше ідеально належного), 3 співвласнику з часткою 2/3 кв.м. 70,1 кв.м. реальна частка 64/100 (що на 3/100 менше ідеально належного).

Розрахунок реальної частки визначається виходячи з площі 110,2 кв.м. (площа, отримана після влаштування нових перегородок і виділення тамбура загальною площею 2,1 кв.м.).

Розмір грошової компенсації визначається за дійсною (ринковою) вартістю.

Отже, указаними експертними дослідженнями визначалася можливість поділу спірної квартири, належної ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

При цьому, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ квартири, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу квартири в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу квартири відповідно до часток співвласників.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15, від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина квартири, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Схожі за змістом висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц, від 22 лютого 2020 року у справі № 279/4966/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 369/6871/16-ц.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. При цьому, надаючи на підтвердження своїх вимог експертні дослідження щодо визначення можливості поділу спірної квартири, позивачем вимог про поділ майна, що перебуває у спільній власності, не заявлялося.

При цьому, як слідує з указаних експертних досліджень, поділ між сторонами квартири можливий лише за умови влаштування тамбурів, перегородок, організації дверних отворів, кухні, санвузлу тощо.

Разом з тим, такий варіант не може бути застосований до правовідносин щодо встановлення порядку користування спільним майном та суперечить ст. 358 ЦК України.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано.

За даних обставин суд позбавлений можливості самостійно визначити наявність технічних можливостей для визначення порядку користування жилим приміщенням між співвласниками житла, а запропонований порядок користування позивачем, суперечить вимогам закону.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 280/1356/16-ц (провадження № 61-18231св18) у випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин належними і допустимими доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Отже, надані позивачем докази не узгоджуються та не підтверджують обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Крім цього, позивач не довела, що між нею та іншими співвласниками квартири виник та існує спір щодо користування квартирою, таким чином у суду відсутні підстави вважати, що права позивача, як співвласника, є порушеними.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки у справі № 522/22357/18 та у справі № 522/20576/21 різний склад учасників.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_1 по сплаті судового збору слід залишити за нею.

Керуючись ст. 12, 76-81, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Територіального відділу служби дітей Одеської міської ради у Приморському районі, про встановлення порядку користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Територіальний відділ служби дітей Одеської міської ради у Приморському районі, , м. Одеса, вул. Канатна, 134.

Повне судове рішення складено 12.03.2024.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА