Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1185/21
Номер провадження2/711/650/24
РІШЕННЯ
22 лютого 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді: Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання: Зайцева О.І.
представника позивача за дорученням: Проскура Т.О.
представника відповідача адвоката: Кучер Ю. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -
ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах ВП «Черкаська ТЕЦ» (далі Черкаська ТЕЦ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, вказавши, що надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ». Оскільки, в будинку АДРЕСА_2 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири.
Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 відсутній, тому згідно п. 21 вищевказаних правил у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.
Згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обв`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги позивачу, якщо він фактично користувався ними.Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг у повному обсязі.
18 січня 2024 року ухвалою суду заочне рішення від 16 квітня 2021 року по даній справі скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
29 січня 2024 року адвокат Кучер Ю.В., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , надала Відзив на позовну заяву, в якому просить провадження у справі про стягнення боргу в частині стягнення 233380 грн. 74 коп. закрити, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Адвокат Кучер Ю.В., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог, просила суд застосувати позовну давність і рахувати борг з лютого 2018 року по листопад 2020 року.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
В судовому засіданні встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії №374 від 30.11.2012 року, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкасах.
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а- послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Таким чином встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_2 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ».
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).
В будинку АДРЕСА_2 з 30.09.2017 року встановлений будинковий лічильник обліку теплопостачання, то відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири . У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання нарахування за послугу здійснювалося згідно п.п. 40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, а саме, у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища.
Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_3 відсутній, тому згідно п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.
Таким чином, ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надає Черкаська ТЕЦ.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Частиною 1 статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/2625/16-ц.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору.
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Адвокат Кучер Ю.В., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , просила суд застосувати позовну давність до позовних вимог.
Тобто, позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу за період більш як три роки.
Також, з листа-розрахунку по ОР № 30679140 по квартирі за адресою: АДРЕСА_4 вбачається, що заборгованість за отримані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на квітень 2016 року відсутня в повному обсязі.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Ч. 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебігу позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц.
Відповідно до матеріалів справи, позовну заяву подано до суду 22 лютого 2021 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаними з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
Оскільки, плату за надані послуги з централізованого опалення відповідач мав здійснювати щомісячно за виставленими позивачем рахунками, то право позивача на отримання такої плати вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж по оплаті послуг з централізованого опалення починається з моменту порушення строку його погашення. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем кожного чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.
В судовому засіданні встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки, відповідно до Листа-розрахунку по ОР № 30679140, заборгованість нарахована за період з січня 2013 року по 01 листопада 2020 року, а з позовом позивач звернувся 22 лютого 2021 року.
А тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 за період з січня 2013 року по лютий 2018 року, включно, в зв`язку зі спливом позовної давності.
В п. 46 Постанови № 712/8916/17 від 07.07.2020 року Верховного Суду зазначено, що, оскільки, заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Проте, встановлено, що за період з січня 2013 року по січень 2021 року позивач з позовом до ОСОБА_1 не звертався.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку з простроченням відповідачами оплати за спожиту теплову енергію.
Вирішуючи дане питання суд враховує позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 26.04.2017 року по справі № 918/329/16 щодо формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 08.11.2017 року у справі № 522/9521/16-ц.
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Тому інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 26.04.2017 року у справі № 918/329/16.
В судовому засіданні встановлено, що інфляційні втрати та три відсотка річних у зв`язку із простроченням відповідачами оплати за спожиту теплову енергію, відповідно до яких за період з лютого 2018 року по листопад 2020 року становить: інфляційні втрати 1117 грн. 57 коп. та три відсотки річних 609 грн. 99 коп., які і підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача.
За таких обставин оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Черкаської ТЕЦ підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2270,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 181 від 30.12.2020 року та платіжним дорученням № 20 від 10 лютого 2021 року.
Керуючись, ст.ст. 6, 7, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 256, 257, 261, 166, 267, 319, 322, 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст.ст. 12-13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 264-265, 268, 354 ЦП України суд, -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: О. Г. Казидуб