Категорія 57 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

27 лютого 2024 р. Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

вирішуючи питання відповідно до вимог ст. 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати незаконними рішення, дії, бездіяльність Виконавчого комітету Житомирської міської ради при складанні проекту рішення про відмову в наданні дозволу на складання проекту землеустрою, якими порушено цивільні права ОСОБА_1 та відшкодувати за рахунок Виконавчого комітету Житомирської міської ради моральну шкоду, заподіяну порушеннями законодавства в розмірі 120 000,00 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 08 грудня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, 22 грудня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду за встановленою підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 08 грудня 2023 року залишено без змін.

15 лютого 2024 року до суду надійшли апеляційні скарги ОСОБА_1 , в яких вона просить на підставі п. 8 ч. 1 ст. 374 ЦПК України скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року і ухвалити нове судове рішення, яким скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 08 грудня 2023 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а також постановити окрему ухвалу, якою встановити юрисдикцію позовної заяви про захист порушених цивільних прав та інтересів незаконною відмовою при складанні проекту рішення про відмову мати незаборонені законом цивільні права.

Справа на запит суду надійшла 20 лютого 2024 року.

Дослідивши подані апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Зі змісту поданих апеляційних скарг вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з постановою Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року та посилаючись на п. 8 ч. 1 ст. 374 ЦПК України просить її скасувати.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Дана норма зазначає про те, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково).

Такі випадки для апеляційної інстанції передбачені статтями 370, 429 ЦПК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 370 ЦПК України передбачено, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

З системного аналізу наведених вище норм слідує, що суд апеляційної інстанції може скасувати раніше прийняту постанову за результатом розгляду апеляційної скарги, поданою іншою стороною у справі, яка не була присутня під час апеляційного розгляду скарги.

Відтак, зміст апеляційних скарг ОСОБА_1 у сукупності з приписами вищенаведених норм процесуального права, дозволяє дійти висновку про відсутність правових підстав для скасування раніше прийнятої постанови за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 з урахуванням наведених вище обставин та вимог ст. 370 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведене свідчить про те, що правом перегляду постанови Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року наділений суд касаційної інстанції у цивільних справах у складі Верховного Суду.

Згідно ст. 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Таким чином, у випадку непогодження із постановою суду апеляційної інстанції, зокрема, постановою Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року, якою залишено без змін ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 08 грудня 2023 року, учасник справи має право оскаржити її до Верховного Суду.

Окрім того, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що винесення окремої ухвали про визначення юрисдикції позовної заяви нормами чинного цивільного процесуального законодавства не передбачено.

Оскільки на законодавчому рівні не врегулювано порядок вирішення питань про відмову у відкритті провадження щодо оскарження постанов апеляційного суду, які подані не в порядку ч. 1 ст. 370 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати інститут процесуальної аналогії.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі №905/1956/15 (провадження №12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі №629/847/15-к (провадження №13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі №922/4519/14 (провадження №12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі №0306/7567/12 (провадження №13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі №761/45721/16-ц (провадження №14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №905/1956/15 (провадження №12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови.

Тому, відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Враховуючи те, що зі змісту апеляційних скарг вбачається оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року, яка не підлягає апеляційному оскарженню, оскільки може бути переглянута лише в касаційному порядку, у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді