ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/369/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Котвицький В.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Киів), третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у серпні 2023 року звернулась до суду з вказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , спадкоємцями за законом після смерті якого є його дружина ОСОБА_1 (позивач у справі) та син ОСОБА_2 . На день смерті ОСОБА_3 йому на праві власності належана 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

В установлений законом строк ОСОБА_1 звернулась до Сьомої державної нотаріальної контори м. Києва із заявою про прийняття спадщини за законом. Однак, при вирішенні нотаріусом питання про видачу документів на спадкове майно було встановлено, що на квартиру АДРЕСА_1 постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ від 14.11.2011 було накладено арешт.

Відповідно до листа ЦМУЮ (м. Київ) Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області, позивач дізналась, що на виконанні у Дарницькому ВДВС у місті Києві ЦМУЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 24831895 з примусового виконання виконавчого листа № 1-147, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про конфіскацію у ОСОБА_2 всього майна, яке належить йому на праві власності в дохід держави. Постановами від 28.02.2011 та від 14.11.2011 накладено арешт на майно боржника та постановами від 09.03.2011 та від 14.11.2011 року оголошено в розшук майно належне боржникові. Постановою від 20.03.2012 винесеною державним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто виконавчий документ стягувачеві.

На даний час виконавче провадження знищене за закінченням терміну зберігання виконавчих проваджень.

Спірна квартира на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27.07.1995 була приватизована та належала на праві власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї в рівних долях кожному. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 є двокімнатною та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Частка кожного складає - 1/3.

Обтяження майна на даний час існує, що призводить до порушення прав спадкоємиці, якою є позивач, внаслідок чого вона не може реалізувати своє право на спадкування, а також вільне здійснення користування та розпорядження своїм майном, оскільки на нього накладений арешт, який не можливо зняти в позасудовому порядку, так як на даний час виконавче провадження, в межах якого накладено арешт, вже завершено та знищено, що порушує законні права та інтереси позивача як власника майна, в тому числі і стосовно права вільного розпорядження належним майном. Будь-яких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 на даний час немає.

На підставі викладеного, позивач просила суд:

- зняти (скасувати) арешт з нерухомого майна та звільнити з-під обтяження об`єкт обтяження - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , накладений на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 24831895 від 14.11.2011, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 11840939; зареєстровано: 14.11.2011 15:47:08 за № 11840939 реєстратором: Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України;

- зобов`язати Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вилучити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про обтяження (арешт нерухомого майна) номер 11840939 від 14.11.2011 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.08.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі надсилались відповідачу на його офіційну поштову адресу, а також в його електронний документ. Проте, правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.

Третя особа пояснень, щодо обставин позову до суду також не надала.

Згідно із частинами 1, 8 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , спадкоємцями за законом після смерті якого є його дружина ОСОБА_1 (позивач у справі) та син ОСОБА_2 . На день смерті ОСОБА_3 йому на праві власності належана 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

В установлений законом строк ОСОБА_1 звернулась до Сьомої державної нотаріальної контори м. Києва із заявою про прийняття спадщини за законом. Однак, при вирішенні нотаріусом питання про видачу документів на спадкове майно було встановлено, що на квартиру АДРЕСА_1 постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ від 14.11.2011 було накладено арешт.

Відповідно до листа ЦМУЮ (м. Київ) Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області, позивач дізналась, що на виконанні у Дарницькому ВДВС у місті Києві ЦМУЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 24831895 з примусового виконання виконавчого листа № 1-147, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про конфіскацію у ОСОБА_2 всього майна, яке належить йому на праві власності в дохід держави. Постановами від 28.02.2011 та від 14.11.2011 накладено арешт на майно боржника та постановами від 09.03.2011 та від 14.11.2011 року оголошено в розшук майно належне боржникові. Постановою від 20.03.2012 винесеною державним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто виконавчий документ стягувачеві.

На даний час виконавче провадження знищене за закінченням терміну зберігання виконавчих проваджень.

Спірна квартира на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27.07.1995 була приватизована та належала на праві власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї в рівних долях кожному. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 є двокімнатною та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Частка кожного складає - 1/3.

Згідно із ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Частинами 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Вимога про зняття арешту заявлена під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Частинами 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що державний виконавець мав при закінченні виконавчого провадження щодо боржника зняти накладений ним арешт на нерухоме майно.

Як вбачається з досліджених судом доказів зняття арешту в досудовому порядку державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження не було здійснено.

Суд бере до уваги, що за змістом ч. 1 р. Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби лише завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання.

Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт.

Виходячи з викладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушуються права позивача на вступ у спадщину, внаслідок чого вона позбавлена змоги отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно її чоловіка - ОСОБА_3 , а саме: частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість зняття арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, захистити своє порушене право власності не може, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому суд враховує, що зняти арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку.

Аналізуючи обставини справи та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині зняття арешту з нерухомого майна, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими.

Вимога щодо зобов`язання відповідача вилучити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про обтяження (арешт нерухомого майна) номер 11840939 від 14.11.2011 року, є необґрунтованою, оскільки задоволення судом позовної вимоги про зняття арешту з нерухомого майна є підставою для такого зняття та внесення відповідних відомостей до відповідного реєстру і не потребує додаткового зобов`язання відповідача до вчинення певних дій, тим більше, що у випадку відсутності виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно, у зв`язку зі знищенням такого виконавчого провадження через закінчення строків його зберігання, державний виконавець не наділений правом та не має можливості винести відповідну постанову, що унеможливлює реалізацію вищезазначеної позовної вимоги і жодним чином не сприятиме ефективному захисту прав та інтересів позивача, а тому такі вимоги позивача задоволенню не підлягають.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому судовий збір з відповідача не підлягає стягненню.

Керуючись ст. ст. 15, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Киів), третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , накладений на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 24831895 від 14.11.2011, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 11840939; зареєстровано: 14.11.2011 15:47:08 за № 11840939 реєстратором: Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В.Л. Котвицький