Провадження № 4-с/761/55/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

за участі:

скаржника - ОСОБА_1 ,

представника скаржника - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи- ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Костенко Людмили, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою, у якій просила суд:

-визнати неправомірною бездіяльність начальника Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Костенко, щодо невжиття всіх належних заходів для скасування арешту усього рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 .

- скасувати арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 а саме: автомобіля HYUNDAI, модель 130, 2013 року випуску, №куз. НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіля FORD, модель EXPLORER, 2017 року випуску, №куз. НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 ; земельної ділянки з кадастровим номером :01:052:0007, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки з кадастровим номером :01:048:0001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житлового будинку, об?єкта житлової нерухомості з реєстраційним номером 229 (кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :01:048:0001), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Подану скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва №2-12510/10 від 25.12.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» коштів у сумі 2 411 311, 62 грн. 25.04.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, виконавче провадження передано до архіву. Одночасно з цим, ОСОБА_1 не має можливості належним чином здійснювати своє право власності на належне їй майно, оскільки арешт не було скасовано.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду.

29 грудня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на скаргу від Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

26 січня 2024 року на адресу суду надійшли пояснення від ОСОБА_1 .

Скаржник разом зі своїм представником у судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просили задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні щодо задоволення вимог скарги заперечувала.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, перевіривши наведені сторонами доводи, суд приходить до наступного.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, як передбачено ч. 1 ст. 447 ЦПК України.

Судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (Банк) та ОСОБА_4 (Позичальник), було укладено кредитний договір № 173/П/99/2008-840, за яким Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (надалі по тексту - «Кредит»') у сумі 256 191, 27 (двісті п?ятдесят шість тисяч сто дев?яносто один долар США двадцять сім центів) в порядку і на умовах, визначених цим

Договором за програмою «Нове житло» (копія кредитного договору № 173/П/99/2008-840 між ВАТ КБ «Надра» ОСОБА_4 від 25.02.2008 року додається).

25 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (Заставодержатель) та ОСОБА_4 (Заставодавець), було укладено договір застави цінних паперів № 89.

25 лютого 2008 року, ОСОБА_1 та Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (Кредитор) уклали договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 поручилася перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_4 , взятих на себе зобов?язань, що витікають з Кредитного договору №173/П/99/2008-840 від 25 лютого 2008 року.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2010 року у справі №2-10026/10, позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» задоволено та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість.

25.06.2010 року було видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_1 вищезазначеної заборгованості на користь ВАТ КБ «Надра».

На підставі виданого виконавчого листа за заявою ВАТ КБ «Надра» було відкрито виконавче провадження.

20.11.2018 року ПАТ «КБ «Надра» відступило, а ТОВ «ФК «Фінмарк» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, що вбачається з копії договору №173/11/99/2008-840 купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором від 20.11.2018 року.

В подальшому, 23.11.2018 року відповідно до договору №597/05-18-К купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, ТОВ «ФК «Фінмарк» відступило, а ОСОБА_3 прийняв право вимоги до боржника ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

28.11.2019 року ОСОБА_5 надав розписку про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за:

- кредитним договором №173/П/99/2008-840 від 25.02.2008 року, що укладений між Відкритим акціонерним товариством «КБ Надра Банк» (правонаступником якого с Публічне акціонерне товариство «КБ Надра Банк») та ОСОБА_4 ;

- договором поруки від 28.02.2008 року, що укладений між Банком та ОСОБА_1 , в зв?язку з погашенням заборгованості в повному обсязі.

У володінні ОСОБА_1 є автомобіль HYUNDAI, модель І30, 2013 року випуску, № куз. НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_5 , що підтверджується технічним паспортом.

Також, на праві власності ОСОБА_1 належить автомобіль FORD, модель EXPLORER, 2017 року випуску, № куз.1FMSK8B85HGE19896, номерний знак НОМЕР_4 , що підтверджується технічним паспортом.

18.05.2023 року у відповіді на адвокатський запит Головний сервісний центр МВС зазначив, що на автомобіль HYUNDAI, модель І30, 2013 року випуску, №куз. НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_5 накладено арешт, відповідно до постанови ВДВС Солом?янського РУЮ у м. Києві від 08.04.2014 року, в/л 2-12510/10 від 25.12.2012 року, ВП НОМЕР_8.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві власності належить: земельна ділянка з кадастровим номером :01:052:0007, земельна ділянка з кадастровим номером :01:048:0001, житловий будинок, об?єкт житлової нерухомості з реєстраційним номером 229 (кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :01:048:0001).

Згідно із інформацією про державну реєстрацію обтяжень, в інтересах ПАТ КБ «Надра», адреса: Україна, 04053,м. Київ вул. Артема, 15, Відділом державної виконавчої служби Солом?янського районного управління юстиції у місті Києві, , адреса: Україна, 03186, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 40-А, обтяжено все нерухоме майно, шляхом накладання арешту

Згідно із Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, інформація щодо обтяжень рухомого майна ОСОБА_1 відсутня.

Згідно із відповіді Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 14.11.2023 р. на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва №2-12510/10 від 25.12.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» коштів у сумі 2 411 311, 62 грн.

Керуючись вимогами пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», 25.04.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Виконавче провадження передано до архіву.

Станом на даний час у Відділі відсутні відкриті виконавчі провадження боржником по яким виступає ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_6 .

Щодо вимог скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом,

Відповідно до п.п. 6, 8 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно з ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII (у редакції, яка була чинною станом на день повернення виконавчого листа) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачеві з підстави п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII арешт з майна боржника не знімається, що вказує на правомірність дій державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого листа стягувачеві.

Суд зазначає, що Закон № 1404-VIII не врегульовує відносини щодо припинення заходів примусового виконання (зняття арешту) у разі завершення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII та закінчення строку пред?явлення виконавчого листа до виконання, зокрема й за наявності на це волі самого стягувача.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується або фактичним виконанням судового рішення, або зі спливом строку пред?явлення документа до виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 34/425).

Крім того, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об?єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Ці норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов?язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб?єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов?язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов?язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.

За встановлених судом обставин у цій справі відмова у задоволенні скарги на бездіяльність органу державної виконавчої служби щодо незняття арешту, накладеного на все майно, унеможливила б здійснення ним прав власника щодо належного йому майна, оскільки чинне законодавство не врегульовує відносини зняття обтяжень з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу та за відсутності інших відкритих виконавчих проваджень.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 2-5422/11 (провадження № 61-1437св22).

Відповідно до частини другої статті 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов?язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тому, враховуючи відсутність виконавчого провадження, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, тому суд дійшов висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню, а ефективним способом захисту буде зобов`язання Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), що накладений відповідно до постанови від 21 березня 2014 ВП НОМЕР_8 про арещт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме:

- автомобіля HYUNDAI, модель І30, 2013 року випуску, №куз. НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

- земельної ділянки з кадастровим номером :01:052:0007, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки з кадастровим номером :01:048:0001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині зняття арешту з автомобіля FORD, модель EXPLORER, 2017 року випуску, №куз. НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 суд вважає за доцільне відмовити, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що такий арешт було накладено, та взагалі відсутні відомості про будь-яке обтяження даного автомобіля.

Також в іншій частині відмовити, оскільки судом не встановлено протиправних дій/бездіяльності державного виконавця.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129-1 Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 18, 260, 447, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Костенко Людмили - задовольнити частково.

Зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), що накладений відповідно до постанови від 21 березня 2014 ВП НОМЕР_8 про арещт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме:

- автомобіля HYUNDAI, модель І30, 2013 року випуску, №куз. НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

- земельної ділянки з кадастровим номером :01:052:0007, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки з кадастровим номером :01:048:0001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ,

Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), адреса місцезнаходження - м. Київ, просп. Повітрофлотський, 76-Б,

ОСОБА_3 , адреса місця проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст ухвали виготовлений 16 лютого 2024 року.

Суддя: