Справа № 201/4933/23
Провадження № 2/201/267/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю представника позивача адвоката Якименка Є.П.,

представника відповідача Гущиної М.С.,

представника третіх осіб адвоката Довженка О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради (треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради (а.с. 1-6).

Ухвалою судді від 01.05.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 19).

Ухвалою судді від 25.05.2023 здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 62).

Ухвалою суду від 06.02.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за заявою представника ОСОБА_2 і ОСОБА_2 останніх залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів (а.с. 210-212).

12.01.2024 позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, якою залучив відповідачем Дніпровську міську раду та змінив предмет позову, яка була прийнята до провадження 06.02.2024 (а.с. 102 104, 210).

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що ОСОБА_1 на праві власності належить домоволодіння та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . В грудні 2022 року позивачеві стало відомо, що 01.11.2022 виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Благоустрій населених пунктів» та листа інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради від 27.10.2022 вх. № 8/4246, ухвалено рішення № 952 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста», яким:

доручено інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради спільно з Космунальним підприємством «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради вжити заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста, відгородивши бетонними блоками ділянку відповідно до графічного матеріалу (Додаток), яка межує із самочинним будівництвом за адресою: АДРЕСА_1 , та створює загрозу для життя та здоров`я людей.

Департаменту громадського порядку та цивільного захисту Дніпровської міської ради спільно з Комунальним підприємством «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради організувати на зазначеній території цілодобову охорону шляхом чергування;

контроль за виконання цього рішення покладено на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, директора департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради.

На підставі цього рішення № 952 наприкінці листопада 2022 року працівники інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, у відсутність позивача, на належній йому земельній ділянці, встановили бетонні блоки заввишки 2 метри та довжиною близько 10 метрів, чим позбавили позивача фізичного доступу до домоволодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, без будь якого погодження з органами державної влади самовільно, зверху на бетонні блоки встановлено металеве огородження у вигляді паркану із загостреними списами висотою понад 1,5 метри та довжиною близько 11 метрів. Також поряд з бетонними блоками встановлена металева хвіртка з запірним пристроєм (навісний замок), яка унеможливлює фізичний доступ позивача на власну земельну ділянку і обмежує його право на її вільне використання. Також зазначена бетонна перешкода або паркан унеможливлює доступ позивача до самого домоволодіння.

В подальшому, виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», ураховуючи численні звернення мешканців міста, з метою попередження нещасних випадків та аварійних ситуацій, на підставі листа інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради від 27.10.2022 за вх. № 8/4246, 02.12.2022 року ухвалено рішення № 1031 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста», яким:

доручено інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради спільно з Комунальним підприємством «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради вжити заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста, відгородивши бетонними блоками із захисним бар`єром та хвірткою ділянку відповідно до графічного матеріалу (додаток), яка межує із самочинним будівництвом за адресою: АДРЕСА_1 , що створює загрозу для життя та здоров`я людей;

Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради спільно з Комунальним підприємством «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради виготовити та розмістити банер з текстом щодо незаконного будівництва за адресою (пункті 1 рішення);

Департаменту громадського порядку та цивільного захисту Дніпровської міської ради спільно з Комунальним підприємством «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради організувати на зазначеній території цілодобову охорону шляхом чергування;

визнано таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради від 01.11.2022 № 952 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста;

контроль за виконанням цього рішення покладено на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, директора департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради.

Позивач вважає, що рішення № 1031 прийнято з порушенням закону і підлягає скасуванню, адже прийняте усупереч повноважень виконавчого комітету Дніпровської міської ради, обмежує його право на мирне володіння майном, створює перешкоди у користуванні власністю.

На підставі викладеного, просив визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 02.12.2022 № 1031 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста» та усунути перешкоди у користуванні майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу паркану, який складається із бетонних блоків та металевих списів, встановлених на виконання цього рішення.

Відповідач виконавчий комітет Дніпровської міської ради, позовні вимоги не визнав. Відзив на позовну заяву не подавав, але 24.05.2023 представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі витягу з ЄДР а.с. 30) надала заяву про закриття провадження у справі (а.с. 22 26), у якій виклав позицію про невизнання позову, зазначивши, що виконавчим комітетом Дніпровської міської ради було прийняте рішення від 01.11.2022 № 952 «Про вжиття заходів, спрямованих на безпечне користування об`єктом благоустрою міста», яке було спрямоване на попередження нещасних випадків та аварійних ситуацій на об`єкті благоустрою у м. Дніпрі. Оскаржуване рішення приймалось виконавчим комітетом Дніпровської міської ради з метою урегулювання питання віднесеного до благоустрою населеного пункту, стосується вжиття заходів щодо земельної ділянки та розташованої на ній вулиці, як об`єкта благоустрою, його прийняття обумовлено наявністю по АДРЕСА_1 об`єкту самочинного будівництва та загрози життю мешканців міста.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі № 160/17496/22 задоволені вимоги Дніпровської міської ради та Управління ДАБК Дніпровської міської ради та зобов`язано ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудований ним об`єкт будівництва загальною площею 1353,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :03:185:0035.

Вказане рішення мотивовано і тим, що ОСОБА_1 тривалий час не вживав заходи щодо виконання законних вимог органу державного архітектурно-будівельного контролю.

У листопаді 2019 року Управління ДАБК Дніпровської міської ради звернулося до суду з позовом, у якому просило зобов`язати ОСОБА_1 виконати вимоги припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 03.07.2019, а саме: усунути порушення ДБН Б.2.2-12-2018 «Планування і забудова територій», привести об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до вимог цінного законодавства.

Рішенням суду у справі № 160/11685/19, яке набрало законної сили, вимоги задоволені, воно знаходиться на примусовому виконанні та самостійно забудовником не виконується. Об`єкт самочинного будівництва тривалий час перебуває у незавершеному недобудованому стані, чим створює загрозу користувачам суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а також користувачам земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_1 . Протягом 2022 року до Дніпровської міської ради неодноразово звертались мешканці міста, Громадська організація «Платформа Громадський Контроль», ситуація щодо загрози безпеці здоров`ю громадян є публічно доступною та розміщена за посиланням http: rod.dp.ua/news/210411 від 10.10.2022.

Підставою для прийняття рішення був лист Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради від 27.10.2022 № 3/7-517 (вх. № 8/4246 від 27.10.2022).

Вважав, що рішення виконавчого комітету прийняте уповноваженим виконавчим органом в межах повноважень, у відповідності до вимог ст.ст. 5, 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою території міста Дніпра, стосується земельної ділянки, яка є комунальною власністю територіальної громади по АДРЕСА_1 , рішення є актом організаційно-розпорядчого характеру, яке вичерпує свою дію виконанням.

Крім того, враховуючи, що пунктом 4 рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 02.12.2022 № 1031 визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету дніпровської міської ради від 01.11.2022 № 952 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста», у справі відсутній предмет спору. Тому просив відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Дніпровська міська рада також позовні вимоги не визнала. 05.05.2024 представник ДМР Пастернак В.В. (діє а підставі витягу з ЄДР та довіреності а.с. 221 232) надала відзив на уточнену позовну заяву (а.с. 214 220), у якому зазначила про аналогічні обставини, а також про те, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 5, 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» з метою урегулювання питання віднесеного до благоустрою населеного пункту, спрямоване на надання доручення виконавчим органам здійснити відповідні заходи у сфері благоустрою, стосується вжиття заходів щодо земельної ділянки, розташованої на ній вулиці, як об`єкту благоустрою. Прийняття рішення обумовлено наявністю на АДРЕСА_1 об`єкту самочинного будівництва та існуючої загрози життю мешканців міста. Необхідність вжиття заходів обумовлена попередженням нещасних випадків та аварійних ситуацій земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою, на якій розташоване самочинне будівництво по АДРЕСА_1 . Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача адвокат Якименко Є.П. 06.03.2024 надав додаткові пояснення (а.с. 238), у яких вказав, що встановлений на підставі оскаржуваного рішення бетонний паркан, перешкоджає ОСОБА_1 у доступі до свого майна та вільному користуванні, виконанні судових рішення. Державним виконавцем Соборного ВДВС у місті Дніпрі Тичинським Д.Є. прийнято постанову про накладання на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду. Під час розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом справи № 160/30539/23 за позовом ОСОБА_1 до Соборного ВДВС у місті Дніпрі, треті особи Дніпровська міська рада, Управління ДАБК Дніпровської міської ради, про скасування постанови про накладання штрафу, встановлено, що будь-якого іншого способу доступу до спірної земельної ділянки, окрім як з АДРЕСА_1 , який обмежений вказаними бетонними блоками, не існує. Ця обставина створює обґрунтований сумнів у можливості позивача виконати рішення суду у справі №160/17496/22 в період після набрання ним законної сили та відкриття виконавчого провадження і до 13.11.2023 (дата накладення штрафу).

Треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_2 правим на надання пояснень не скористалися.

Представник позивача адвокат Якименко Є.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити.

Представник відповідача виконавчого комітету Дніпровської міської ради - Гущина М.С. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні.

Представник третіх осіб ОСОБА_2 і ОСОБА_2 адвокат Довженко О.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що бетонні блоки встановлені на пішохідній зоні, до земельної ділянки позивача мається доступ, ким встановлений замок на хвіртці - не відомо. Існує судове рішення про те, що будівництво є самочинним та про його знесення. Також щодо незаконного будівництва порушене кримінальне провадження. До міської ради, органів поліції було понад 30 звернень, а ЗМІ висвітлювали ці події. Будівельний інструмент падав з будівлі на сусідні ділянки, будівельний матеріал сипався на вулицю, одного разу впав будівельник. Фактично блоки не дають будівельникам встановлювати буд матеріали, а через хвіртку можна пройти.

За згодою учасників справи, розгляд продовжений без фіксації технічними засобами.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 12.12.2022 звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача Виконавчого комітету Дніпровської міської ради( далі Виконкому ДМР), в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Виконкому ДМР від 01.11.2022 року № 952 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста» ;та зобов`язати відповідача здійснити демонтаж, встановлених на виконання рішення № 952 від 01.11.2022 року, бетонних блоків та металевої огорожі, які перешкоджають доступу до його домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2022, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023, у справі № 160/19848/22 у відкритті провадження у справі відмовлено з підстав п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, оскільки спір, який є предметом цього розгляду, є приватно-правовим, оскільки спірне рішення органу місцевого самоврядування безпосередньо не стосується права власності позивача на земельну ділянку та домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , але виконання спірного рішення пов`язане з перешкодами в реалізації його права користування вищезазначеними об`єктами, внаслідок чого підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 16 17).

Вирішуючи клопотання відповідача - виконавчого комітету Дніпровської міської ради про закриття провадження у справі, суд виходить із такого. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.05.2018р. у справі № 404/251/17.

Обґрунтовуючи клопотання про закриття провадження представник відповідача вказувала, що пунктом 4 рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 02.12.2022 № 1031 визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 01.11.2022 № 952 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста».

Водночас дане рішення було предметом первісних вимог, які позивач уточнив під час розгляду справи у першому судовому засіданні, змінивши предмет позову і така заява прийнята судом, а тому, вочевидь, відсутні підстави для закриття провадження.

Вирішуючи спір по суті, судом встановлено, що у грудні 2021 до голови Дніпровської міської ради зверталися із заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 мешканці сусідніх будинків по АДРЕСА_4 з приводу незаконного будівництва по АДРЕСА_1 , яке здійснює ОСОБА_1 та наявності ряду судових рішень, якими підтверджений факт самочинного незаконного будівництва (а.с. 37 39).

Також у жовтні 2022 року до голови Дніпровської міської ради зверталися ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо вжиття заходів стосовно незаконного будівництва по АДРЕСА_1 (а.с. 42 43).

У жовтні 2022 року до голови Дніпровської міської ради звертався голова ГО «Платформа Громадський контроль» стосовно незаконного будівництва по АДРЕСА_1 (а.с. 44-45).

Перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що у лютому 2015 року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 зверталися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Головне архітектурно-планувальне управління Дніпровської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що є власниками житлових будинків і земельних ділянок, які межують із земельною ділянкою відповідача по АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_6 є власником житлового будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_5 , а ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 .

Вказували, що на земельній ділянці відповідача з 2014 року ведеться будівництво житлового будинку, який зведений до четвертого поверху, площа забудови займає весь периметр ділянки і виходить за її межі. Будівництво ведеться без дозвільної документації, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, правил протипожежної безпеки, інсоляції та освітлення. Крім того, позаплановою перевіркою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції встановлено, що відповідач здійснює будівництво без отримання відповідної дозвільної документації, повідомлення про початок виконання будівельних робіт і декларації про початок виконання будівельних робіт скасовані.

Просили зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками і будинками, належними кожній відповідно, шляхом знесення самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2019, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.02.2020 та поставною Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 201/2886/15-ц, у задоволенні позову відмовлено.

18.11.2019 Управління ДБК зверталося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило зобов`язати ОСОБА_1 виконати вимоги припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 03.07.2019, а саме: усунути порушення ДБН Б.2.2-12-2018 «Планування і забудова територій», привести об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до вимог чинного законодавства. Невиконання ОСОБА_1 вимог наведеного вище припису стало підставою для звернення Управління ДБК до суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021, позовні вимоги задоволені. Зобов`язано громадянина ОСОБА_1 виконати вимоги припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 03.07.2019 р., а саме: усунути порушення ДБН Б.2.2-12-2018 Планування і забудова територій, привести об`єкт розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідність до вимог чинного законодавства.

Оскаржуваним у даній справі рішенням виконавчого комітетом Дніпровської міської ради № 02.12.2022 № 1031 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста», керуючись Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», ураховуючи численні звернення мешканців міста, з метою попередження нещасних випадків та аварійних ситуацій, на підставі листа інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради від 29.10.2022 за вх. № 8/4246:

доручено інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради спільно з Комунальним підприємством «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради вжити заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста, відгородивши бетонними блоками із захисним бар`єром та хвірткою ділянку відповідно до графічного матеріалу (додаток), яка межує із самочинним будівництвом за адресою: АДРЕСА_1 , що створює загрозу для життя та здоров`я людей;

Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради спільно з Комунальним підприємством «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради виготовити та розмістити банер з текстом щодо незаконного будівництва за адресою (пункті 1 рішення);

Департаменту громадського порядку та цивільного захисту Дніпровської міської ради спільно з Комунальним підприємством «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради організувати на зазначеній території цілодобову охорону шляхом чергування;

визнано таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради від 01.11.2022 № 952 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста;

контроль за виконанням цього рішення покладено на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, директора департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради (а.с. 105).

Додатком до рішення є «Графічний матеріал» із позначкою встановлення вказаної конструкції (а.с. 105, зворот).

З наданих позивачем фотографії видно, що перед будівлею упритул складені бетонні блоки, на яких розмішений банер «це будівництво є незаконним», між цими блоками та сусіднім забором є вузька хвіртка із навісним замком (а.с. 13 15).

Оспорюване рішення як на підстав його прийняття місить посилання на Закони України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», численні звернення мешканців міста, лист Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради від 29.10.2022 за вх. № 8/4246, а його метою визначено - попередження нещасних випадків та аварійних ситуацій.

Відповідно до п. 44 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено перелік власних (самоврядних) та делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку.

Зокрема, цією статтею врегульовано право виконавчих органів відповідних рад на організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, тощо.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» належить, зокрема: здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів.

Закон України «Про благоустрій населених пунктів», відповідно до його преамбули, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту.

Заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Статтею 10 цього Закону окреслені повноваження сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів. Так, до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: 1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) розроблення та реалізація місцевих планів управління відходами та створення системи управління побутовими відходами; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку"; 14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

Стаття 13 Закону визначає об`єкти у сфері благоустрою населених пунктів, якими є: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

А стаття 21 Закону визначає елементи благоустрою: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.

Рішенням Дніпропетровської міської ради VI скликання від 27.11.2013 № 44/43 затверджені «Правила благоустрою території міста Дніпра» (зі змінами та доповненнями), які розмішені на офіційному сайті Дніпровської міської ради.

Пунктом 2.2. цих Правил визначені повноваження виконавчих органів міської ради: 1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою міста; 2) організація забезпечення на території міста чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) затвердження схем санітарного очищення міста та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням території міста, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою міста; 10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою міста.

Розділом 25 Правил передбачена відповідальність за порушення у сфері благоустрою. Так, відповідно до п. 25.1. Правил порушенням у сфері благоустрою вважається невиконання обов`язків або порушення вимог, передбачених законами України «Про благоустрій населених пунктів», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про відходи», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про охорону атмосферного повітря», «Про охорону культурної спадщини», «Про рослинний світ», «Про тваринний світ», «Про дорожній рух», «Про рекламу», «Про поховання та похоронну справу», іншими нормативно-правовими актами та нормативно-технічними документами, що регулюють відносини та встановлюють нормативи у сферах землеустрою, містобудування, охорони навколишнього природного середовища, озеленення територій, утримання об`єктів благоустрою, будинків і споруд, освітлення територій, охорони здоров`я, охорони культурної спадщини тощо.

Згідно із п. 25.2. Правил до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою притягаються особи, винні у: 1) порушенні встановлених державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів; 2) проектуванні об`єктів благоустрою міста з порушенням затвердженої в установленому законодавством порядку містобудівної документації та державних будівельних норм; 3) порушенні встановлених законодавством екологічних, санітарно-гігієнічних вимог та санітарних норм під час проектування, розміщення, будівництва та експлуатації об`єктів благоустрою; 4) орушенні цих Правил; 5) порушенні режиму використання та охорони територій і об`єктів рек-реаційного призначення; 6) самовільному захопленні території (частини території) об`єкта благо-устрою міста; 7) пошкодженні (руйнуванні чи псуванні) вулично-дорожньої мережі, інших об`єктів та елементів благоустрою міста; 8) знищенні або пошкодженні зелених насаджень чи інших об`єктів озеленення міста, крім випадків, передбачених статтею 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»; 9) забрудненні (засміченні) території міста; 10) неналежному утриманні об`єктів благоустрою, зокрема покриття до-ріг, тротуарів, освітлення територій міста тощо; 11) інших правопорушеннях у сфері благоустрою міста, відповідальність за які встановлена законодавством. Невиконання обов`язків або порушення вимог, встановлених цими Правилами, вважається порушенням Правил. За порушення Правил винні особи (громадяни, посадові особи, юридичні особи) несуть відповідальність, встановлену Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про благоустрій населених пунктів», Цивільним кодексом України, цими Правилами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 25.3. Правил порушення законодавства у сфері благоустрою та притягнення осіб, винних у цьому, до відповідальності, не звільняє їх від обов`язку припинити порушення та вчинити дії для усунення його наслідків. Усунення наслідків порушення Правил здійснюється негайно. У виняткових випадках, коли усунення зазначених наслідків пов`язане із значним об`ємом робіт або необхідністю залучення третіх осіб для виконання відповідних робіт, усунення порушення може бути здійснено у триденний строк. У випадках, коли порушення вимог цих Правил пов`язане з аварією або стихійним лихом, усунення наслідків такого порушення здійснюється у п`ятиденний строк.

Згідно із п. 25.4. Правил у разі, коли особи, винні в порушенні Правил, не виконують обов`язок щодо усунення наслідків порушення в установлений строк, балансоутримувач об`єкта або елементу благоустрою має право здійснити усунення наслідків порушення цих Правил власними силами або шляхом укладення відповідного договору залучити для виконання певних дій третіх осіб. У такому випадку балансоутримувач має право на відшкодування витрат (збитків), понесених у зв`язку з усуненням наслідків порушення вимог цих Правил.

Проаналізувавши підстави прийняття виконавчим комітетом оскаржуваного рішення, прийнятого, як вказано у його преамбулі - керуючись Законом України «Про благоустрій населених пунктів», проаналізувавши самі Правила благоустрою території міста Дніпра, та підстави відповідальності, яка ними встановлена, та мету оспорюваного рішення попередження нещасних випадків та аварійних ситуацій, безпечне користування об`єктом благоустрою, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету взагалі не узгоджується ані із положеннями Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ані із положеннями і змістом Правил благоустрою території міста Дніпра.

Рішення взагалі не містить посилання на жоден об`єкт благоустрою міста задля безпечного користування яким ухвалене це рішення. Представник міської ради у відзиві і представник виконавчого комітету у судовому засіданні не надали відповіді на питання про те, про який саме об`єкт благоустрою міста йде мова у рішенні, а заначив лише, що рішення прийняте із метою попередження нещасних випадків на об`єкті благоустрою, були звернення сусідів, яким існує загроза, будинок побудований впритул, існує загроза обвалу або пожежної небезпеки, були обвали на саму вулицю Лабораторну, існує загроза для пішоходів.

Стаття 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає обмеження при використанні об`єктів благоустрою. На об`єктах благоустрою забороняється: 1) виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; 2) самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо; 3) вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; 4) складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; 5) самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо; 6) встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Національної поліції; 7) влаштовувати стоянки суден, катерів, інших моторних плавучих засобів у межах територій пляжів; 8) випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у не відведених для цього місцях; 9) здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях (крім випадків проведення негайного ремонту при аварійній зупинці).

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Проте оскаржуване рішення не містить посилання на порушення позивачем заборон, передбачених ст. 16 Закону та Правил благоустрою території міста Дніпра та усунення цих порушень, а отже не є рішенням щодо благоустрою території, оскільки у ньому є лише формально посилання на Закон України «Про благоустрій населених пунктів», однак за своїм змістом воно не має приписів, направлених на вирішення питань про порядок користування об`єктом благоустрою.

Лист Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради № 8/4739 від 29.10.2022, на який наявне посилання у рішенні, суду не наданий.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Частиною 1 статті 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Згідно із ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.3. Регламенту виконавчого комітету Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.07.2018 № 743, (оприлюднене на офіційному сайті Дніпровської міської ради) підставою для підготовки проекту рішення виконкому є: Конституція і закони України, постанови Верховної Ради України, укази і розпорядження Президента України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України; провадження виконавчої і розпорядчої діяльності; потреба у правовому регулюванні діяльності.

Згідно із 2.4. Регламенту текст проекту рішення виконкому складається з констатуючої та розпорядчої частин. Зокрема, у констатуючій частині проекту рішення виконкому повинні обов`язково зазначатися: посилання на законодавчі акти та акти органів виконавчої влади; підстава; мета прийняття документа; у разі необхідності - короткий виклад стану справ, недоліки і причини їх виникнення.

У своєму Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Національне право повинне розумно ясно визначати обсяг і спосіб реалізації відповідних повноважень, покладених на державні органи, аби гарантувати особам мінімальний рівень захисту, яким вони наділені у демократичному суспільстві відповідно до принципу верховенства права (Piechowicz проти Польщі, § 212).

Національне законодавство повинне бути чітким, передбачуваним і належно доступним (Silver і Інші проти Сполученого Королівства, § 87). Це включає достатню передбачуваність, аби особи були спроможні діяти згідно із законом, а також чітке розмежування обсягу дискреційних повноважень державних органів.

Поняття передбачуваності стосується не тільки поведінки, наслідки якої заявник повинен мати можливість обґрунтовано передбачати, а й «формальностей, умов, обмежень або санкцій», які можуть поширюватися на таку поведінку, якщо буде встановлено, що вона порушує національне законодавство (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Кафкаріс проти Кіпру».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» (заява № 77703/01, п. 115) зазначено, що в світлі положень Конвенції, втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено «згідно із законом», оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, а й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі, у разі потреби, за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку.

Суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення прийняте виконавчим поза межами повноважень, визначених законом, адже суперечить вимогам статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», що у свою чергу, є порушенням ч. 1 ст. 144 Конституції України.

Стосовно розпорядження про виготовлення та розміщення банеру з текстом щодо незаконного будівництва Департаментом торгівлі та реклами ДМР спільно з КП «Дніпровські активи», то рішення взагалі не містить жодних обґрунтувань його прийняття і посилань на жоден закон.

Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Встановлено, що Дніпровська міська рада та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради зверталися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в якому позивачі просили: зобов`язати ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудований ним об`єкт будівництва загальною площею 1353,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:185:0035.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі № 160/17496/22 задоволено позовні вимоги. Зобов`язано ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно побудований об`єкт будівництва загальною площею 1353,9 кв.м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:185:0035 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.202 залишено без змін.

ОСОБА_1 оскаржив рішення до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31.10.2023 відкрито касаційне провадження.

За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Верховного Суду від 15.11.2023 зупинене виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі №160/17496/22 до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

Отже, Дніпровська міська рада і Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради реалізувала свої владні законні повноваження, направлені на усунення порушень прав та інтересів територіальної громади, істотного порушення будівельних норм, звернувшись до суду із позовом про зобов`язання знести самочинно побудований об`єкт будівництва.

Відповідно до п.п. 9, 15 ч. 1 ст. 36-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» д о відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: забезпечення оповіщення та інформування населення, яке проживає на відповідній території, про виникнення або загрозу виникнення надзвичайної ситуації, у тому числі у доступній для осіб з вадами зору та слуху формі; вжиття необхідних заходів щодо ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій відповідно до закону, інформування про них населення, залучення в установленому законом порядку до цих робіт підприємств, установ та організацій, а також населення;

Натомість виготовлення і розміщення банерів з інформацією про незаконне будівництво, не відноситься до компетенції виконавчого комітету міської ради.

Суд не погоджується із доводами відповідачів про те, що оскаржуване рішення не стосується позивача не порушує його право на користування земельною ділянкою, оскільки у рішенні чітко вказано про розміщення бетонних блоків та хвіртки задля відгородження земельної ділянки, яка межує із самочинним будівництвом за адресою: АДРЕСА_1 , а з наданих фотографій видно, що ці блоки повністю закривають проїзд на земельну ділянку позивача, яка належить йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 25.06.2012 площею 0,040 га по АДРЕСА_1 (а.с. 12), чим створює перешкоди у доступі.

Як було казано, доказів того, що оскаржуване рішення стосується земельної ділянки, яка є комунальною власністю територіальної громади по АДРЕСА_1 , як то вказував відповідач, або ж це рішення стосується будь-якого об`єкту благоустрою, відповідачами суду не надано.

ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Великої Палати Верховного Суду неодноразово виказувала висновок про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16 (провадження №14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 (провадження №№14-8цс21)).

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, ОСОБА_1 є власником матеріалів, обладнання, використаних в процесі будівництва, яке також розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Окрім цього, у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 по справі № 160/30539/23, яке набрало законної сили 09.02.2024, за позовною заявою ОСОБА_1 до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа-1: Дніпровська міська рада, третя особа-2: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про визнання протиправною та скасування постанови, судом установлено таке.

Учасниками справи не заперечувалося невиконання позивачем рішення суду у справі №160/17496/22 (знесення самочинно побудованого об`єкту будівництва), позиція позивача зводилася до неможливості такого виконання з підстав, що не залежать від нього (обмеження доступу до земельної ділянки).

В ході судового розгляду з листа Дніпровської міської ради від 17.11.2023 року, рішень виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 01.11.2022 року, від 02.12.2022 року, та пояснень учасників справи в судовому засіданні встановлено, що бетонні блоки, якими обмежено доступ до спірної земельної ділянки з АДРЕСА_1 , встановлені та існували станом на момент прийняття постанови, що є предметом оскарження.

Водночас, в ході судового розгляду не встановлено будь-якого іншого способу доступу до спірної земельної ділянки, окрім як з АДРЕСА_1 , який обмежений вказаними бетонними блоками, такі докази до суду не надано. Ця обставина створює обґрунтований сумнів у можливості позивача виконати рішення суду у справі №160/17496/22 в період після набрання ним законної сили та відкриття виконавчого провадження і до 13.11.2023 року (дата накладення штрафу).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з наведених обставин слідує, що позивач обмежений у доступі до земельної ділянки та до матеріалів, обладнання, які були використані в процесі самочинно побудованого об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13ЦК).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У даному випадку не можна казати про те, що втручання у право власника було виправданим, встановлено законом та здійснено згідно із законом, оскільки оспорюване рішення прийняте всупереч закону, а його реалізація призвела до протиправного обмеження власника у користуванні земельною ділянкою і майном, яке на ній перебуває.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що оспорюване рішення суперечить вимогам закону, порушує цивільне право позивача, то оспорюване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

У постанові від 12.07.2023 по справі №757/31372/18-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (пункт 58).

Виходячи із обґрунтувань позовних вимог і наданих представником позивача пояснень під час розгляду справи, суд доходить висновку, що мета позивача спрямована на усунення перешкод у користуванні майном, яким є земельна ділянки і самочинно побудований об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , який по суті складається з матеріалів, обладнання, які були використані в процесі самочинно побудованого об`єкта

Тому вимоги власника слід розуміти як вимогу про усунення перешкод у користуванні майном - земельною ділянкою і самочинно побудований об`єктом будівництва, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання виконавчого комітету Дніпровської міської ради усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0400 га з кадастровим номером: :03:185:0035 та самочинно збудованим об`єктом будівництва загальною площею 1353,9 кв.м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , розташованим на вказаній земельній ділянці.

Спосіб усунення перешкод у користуванні майном має відповідати тому, який наведений у оспорюваному рішенні та фактично виконаний, а саме - шляхом демонтажу бетонних блоків із захисним бар`єром та хвірткою, демонтажу банеру з текстом «це будівництво є незаконним», встановлених на виконання оспорюваного рішення.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково у частині вимог до виконавчого комітету міської ради, оскільки саме ним прийняте це рішення, а тому у задоволенні вимог до Дніпровської міської ради слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача - виконавчого комітету Дніпровської міської ради на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 7),.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради (треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 02.12.2022 № 1031 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста».

Зобов`язати виконавчий комітет Дніпровської міської ради усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0400 га з кадастровим номером: :03:185:0035 та самочинно збудованим об`єктом будівництва загальною площею 1353,9 кв.м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , розташованим на вказаній земельній ділянці, шляхом демонтажу бетонних блоків із захисним бар`єром та хвірткою, демонтажу банеру з текстом «це будівництво є незаконним», встановлених на виконання рішення виконавчого комітету Дніпровської ради № 1031 від 02.12.2022 «Про вжиття заходів щодо безпечного користування об`єктом благоустрою міста».

У задоволенні позовних вимог до Дніпровської міської ради відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 11 березня 2024 року.

Суддя О.С. Наумова