КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року

справа № 761/15909/22

провадження № 22-ц/824/3051/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.А.

при секретарі: Савіцькій Д.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Адміністрація Державної прикордонної служби України, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання неправомірними та скасування наказу і розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання неправомірними та скасування наказу і розпорядження, у якому просить визнати неправомірними та скасувати п.2 розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.08.2019 р. № 661 та наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 29.09.2020 р. № 423-АГ в частині скасування дозволу на приватизацію ним квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у березні 2019 року Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулась до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з клопотанням від 13.03.2019 р. за № 0.721-2481/6-19-Вих, у якому просила згідно п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 виключити з числа службових квартиру АДРЕСА_1 , оскільки відпала потреба в такому її використанні. 19.04.2019 р. Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 314, яким вказана квартира була виключена з числа службових жилих приміщень Державної прикордонної служби України. 23.04.2019 р. Адміністрацією державної прикордонної служби України видано наказ № 231-АГ, яким надано дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , що надана військовослужбовцю ОСОБА_1 та членам його сім`ї для постійного проживання. Проте, у серпня 2019 року Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулась до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з новим клопотанням від 08.08.2019 р. за № 0.721-7654/0/6-19-Вих, у якому просила розглянути питання щодо скасування рішень Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, у тому числі від 19.04.2019 р. № 314 в частині виключення з числа службових жилих приміщень Державної прикордонної служби України квартири АДРЕСА_1 . Розглянувши вказане клопотання Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація видала розпорядження від 27.08.2019 р. № 661 «Про внесення змін до розпоряджень Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації», яким визнано таким, що втратило чинність розпорядження від 19.04.2019 р. № 314 «Про виключення жилого приміщення з числа службового житла». На підставі даного розпорядження Адміністрацією державної прикордонної служби України був виданий наказ від 29.09.2020 р. № 423-АГ, яким скасовано у тому числі абзац 2 пункту 1 наказу від 23.04.2019 р. № 231-АГ, де надавався дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що під час видання розпорядження № 661 від 27.08.2019 р. та наказу № 423-АГ від 29.09.2020 р. відповідачами порушено вимоги законодавства, позивач вважає, що за таких обставин вони підлягають визнанню неправомірними та скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги обґрунтовані тим, що судом при постановленні рішення порушено принципи змагальності сторін та пропорційності. Судом не забезпечено розумного балансу між приватним інтересом сім`ї ОСОБА_1 та публічним інтересом з боку Адміністрації Держприкордонслужби. Вважає, що Шевченківська районна державна адміністрація в м. Києві не мала законних підстав для скасування свого розпорядження, що є актом індивідуальної дії та який вже було реалізовано. Вказує на відсутність способу зміни житла загального користування на статус службового житла шляхом винесення розпорядження про втрату чинності попереднього розпорядження. Зазначає, що на дату винесення оскаржуваного акту квартира не була вільною, що суперечить положенню «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними».

Також вказує про те, що внаслідок протиправних дій відповідачів ОСОБА_1 може втратити єдине житло.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник Державної прикордонної служби та представник Шевченківської РДА проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів із таким висновком не погоджується.

Судом встановлено Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулась до Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації з клопотанням від 13.03.2019 р. за № 0.721-2481/6-19-Вих, у якому просила згідно п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 виключити з числа службових квартиру АДРЕСА_1 , оскільки відпала потреба в такому її використанні.

19.04.2019 р. Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 314, яким вказана квартира була виключена з числа службових жилих приміщень Державної прикордонної служби України.

23.04.2019 р. Адміністрацією державної прикордонної служби України видано наказ № 231-АГ, яким надано дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , що надана військовослужбовцю ОСОБА_1 та членам його сім`ї для постійного проживання.

Проте, у серпні 2019 року Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулась до Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації з новим клопотанням від 08.08.2019 р. за № 0.721-7654/0/6-19-Вих, у якому просила розглянути питання щодо скасування рішень Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, у тому числі від 19.04.2019 р. № 314 в частині виключення з числа службових жилих приміщень Державної прикордонної служби України квартири АДРЕСА_1 .

Розглянувши вказане клопотання Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація видала розпорядження від 27.08.2019 р. № 661 «Про внесення змін до розпоряджень Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації», яким визнано таким, що втратило чинність розпорядження від 19.04.2019 р. № 314 «Про виключення жилого приміщення з числа службового житла».

На підставі даного розпорядження Адміністрацією державної прикордонної служби України був виданий наказ від 29.09.2020 р. № 423-АГ, яким скасовано у тому числі абзац 2 пункту 1 наказу від 23.04.2019 р. № 231-АГ, де надавався дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Зі змісту розпорядження Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація видала розпорядження від 27.08.2019 р. № 661 «Про внесення змін до розпоряджень Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації», яке оспорюється позивачем, вбачається, що воно видано відповідно до ст.ст. 6, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 р. № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», на підставі клопотання Адміністрації державної прикордонної служби України від 08.08.2019 р. за № 0.721-7654/0/6-19-Вих, враховуючи пропозиції громадської комісії з житлових питань при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації (протокол від 22.08.2019 р. № 15).

Пунктом 2 вказаного розпорядження визнано таким, що втратило чинність розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.04.2019 р. № 314 «Про виключення жилого приміщення з числа службового житла», яким виключено з числа службових квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Так, Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 р. № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» (Додаток 4), районним в місті Києві державним адміністраціям доручено реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими актами законодавства згідно з Додатками 1 - 11, зокрема серед іншого до відання районних в місті Києві державних адміністрацій у галузі житлово-комунального господарства належить прийняття рішень про включення жилих приміщень до числа службових та виключення їх із числа службових, затвердження рішень про надання службових жилих приміщень.

Водночас, положеннями ст. 43 закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Виходячи з норм статті 8 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» керівництво Державною прикордонною службою України та діяльністю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, здійснює Голова Державної прикордонної служби України. Голова Державної прикордонної служби України несе персональну відповідальність за виконання завдань, покладених на Державну прикордонну службу України. Голову Державної прикордонної служби України призначає на посаду Президент України за поданням Прем`єр-міністра України та припиняє його повноваження на цій посаді. Голова Державної прикордонної служби України має заступників, які призначаються Президентом України за поданням Голови Державної прикордонної служби України.

Відповідно до підпунктів 30, 32 пункту 11 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 533, Голова Державної прикордонної служби України скасовує повністю чи в окремій частині акти органів Держприкордонслужби; підписує накази та директиви Адміністрації Держприкордонслужби.

У Рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У пункті 5 мотивувальної частини цього Рішення йдеться про акти органів місцевого самоврядування, а не органів виконавчої влади. Проте, принцип неможливості скасування ненормативних правових актів після їх виконання, який сформульований у цьому Рішенні, не вичерпується застосуванням лише до суб`єктів певного виду, і спрямований на забезпечення гарантій стабільності суспільно-управлінських відносин загалом.

Схожі висновки, викладені у постановах Верховного Суду у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №2340/4521/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 522/20788/14-а, від 9 квітня 2020 року у справі № 814/926/17, від 5 травня 2022 року у справі № 591/3810/19, від 21 січня 2021 року у справі № 750/11678/19.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації № 314 від 19 квітня 2019 року було ненормативним правовим актом, яким було вирішено питання статусу житла, яким користується позивач, він був реалізований, а отже вичерпав свою дію і не може бути скасований чи змінений органом місцевого самоврядування, що узгоджується з висновками вищенаведеного рішення Конституційного Суду України (п. 5 рішення), а тому у відповідача не було підстав для скасування розпорядження щодо визначення статусу квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, з часу зміни статусу спірного житла, користувачем якого є позивач, зі службового на житлове за ініціативою Державної прикордонної служби України, позивач у порядку цивільного судочинства набув право захисту від порушення його прав на житло, яке вже не є службовим.

Отже, скасування пункту розпорядження, яким жиле приміщене, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 було виключено із числа службових, а також скасування наказу в частині, яка стосується скасування дозволу на приватизацію ОСОБА_1 квартири, порушує житлові права позивача, які підлягають захисту.

Судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позову.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року скасувати, постановити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання неправомірними та скасування наказу і розпорядження задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п. 2 розпорядження Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації № 661 від 27.08.2019 року.

Визнати незаконним та скасувати наказ Адміністрації державної прикордонної служби України №423 АГ від 29.09.2019 року в частині, яка стосується скасування дозволу на приватизацію ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді