КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №381/3044/21 Головуючий у 1 інстанції: Осаулова Н.А.
провадження №22-ц/824/5460/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач ПрАТ «СГ «ТАС» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 30 березня 2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» та ПАТ «Укртелеком» уклали договір добровільного страхування, предметом якого є транспортний засіб Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказував, що 21 серпня 2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода на з`їзді з вул. С.Сосніних на пр. Корольова в м. Києві, за участю застрахованого ТЗ Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 та ТЗ Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, а тому власнику пошкодженого автомобіля було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 38 242,21 грн.

Тому, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 38 242,21 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 270 грн, оскільки в добровільному порядку відповідач не сплачує кошти, що відшкодовані внаслідок ДТП потерпілому.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 22 634 грн 42 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2 270 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказує, що огляд транспортного засобу проводився позивачем за відсутності відповідача та страхувальника.

Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2018 року уповноваженим представником позивача був проведений огляд транспортного засобу «Фольксваген Кадді» (державний номерний знак НОМЕР_3 ).

За результатами вказаного огляду був складений відповідний Акт, копія якого знаходиться в матеріалах справи. З вказаного Акту вбачається, що під час огляду транспортного засобу не був присутній відповідача і взагалі він не був повідомлений про його проведення.

За таких обставин відповідач був позбавлений можливості надати свої зауваження та коментарі під час огляду транспортного засобу, а також зробити відповідні фотокопії з метою здійснити в майбутньому незалежну експертизу щодо вартості ремонту тощо.

Більш того, з Акту огляду транспортного засобу вбачається, що при проведенні такого огляду не було зроблено жодного фото пошкодженого транспортного засобу, що взагалі викликає сумніви чи проводився насправді такий огляд.

Тому Акт огляду транспортного засобу, який міститься в матеріалах справи не міг братися до уваги судом першої інстанції, оскільки була порушена процедура його проведення, що викликає сумніви в його об`єктивності, повноті і достовірності.

За таких обставин вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували розмір завданого позивачу збитку

З матеріалів справи також вбачається, що начебто ремонтні роботи по відновлювальному ремонту транспортного засобу «Фольксваген Кадді», державний номерний знак НОМЕР_3 , були проведені Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайф Авто».

На підтвердження начебто наданих послуг щодо проведення відновлювальних робіт по ремонту транспортного засобу Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайф Авто» були надані рахунок разом з калькуляцією до рахунку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Вважає, що зазначені рахунок разом з калькуляцією не можуть бути належними та достовірними доказами з огляду на наступне:

1) Зазначені докази підписані лише зі сторони ТОВ «Лайф Авто» та не підписані зі сторони страхувальника. Більш того, в матеріалах справи відсутні Акти виконаних робіт, які б були підписані сторонами, а тому відсутні підстави вважати, що зазначені послуги дійсно були надані в зазначеному обсягу;

2) у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували обґрунтованість суми вартості робіт з ремонту автомобіля. Тобто, позивач не надав жодних підтверджень, що сума, яка вказана ТОВ «Лайф Авто» є обґрунтованою та необхідною для даного виду ремонту автомобіля (наприклад, накази і витяги з внутрішніх документів товариства, якими встановлюються погодинні ставки вартості робіт працівників підприємства, деталізований розрахунок витраченого часу, детальний перелік замінених деталей і виконаних робіт тощо);

3) при здійсненні відновлювального ремонту не були враховані фізичний знос певних деталей автомобіля (оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілю страхувальника було близько 11 років), а також не була врахована вартість запчастин, які були замінені при ремонті автомобіля, що також впливає на кінцевий розмір завданого збитку.

Також вказує, що позивачем не надано належні та достовірні докази на підтвердження своїх позовних вимог, а, отже, і не доведено реальний розмір заподіяного відповідачем збитку, що унеможливлює задоволення позовних вимог позивача, що не було враховано судом першої інстанції, а тому оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Цивільна відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка».

Як встановлено у оскаржуваному рішенні, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Більш того, зазначена компанія частково сплатила вартість відновлювального ремонту у розмірі 15 607,79 гривень, що також встановлено у оскарженому рішенні.

В той же час, судом не було залучено до участі у справі зазначене товариство, не було витребувано поліс страхування цивільно-правової відповідальності відповідача та не з`ясовано питання розміру цивільно-правової відповідальності відповідача, яка покривалась відповідним полісом та чому саме суму 15 607, 79 грн. було відшкодовано, а не більше, тому що ліміти відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» явно були вищими.

Зазначені обставини є істотними при розгляді цієї справи, без встановлення яких неможливо ухвалити законне і обґрунтоване рішення суду.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що дана дорожньо-транспортна пригоди мала місце з вини відповідача ОСОБА_1 , а тому у відповідності до

ст.81 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 22 634,42 грн.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 21 серпня 2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода на з`їзді з вул. С.Сосніних на пр. Корольова в м.Києві, за участю застрахованого ТЗ Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 та ТЗ Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

21 серпня 2018 року представник ПАТ «Укртелеком» Гуслистий Р.Г. звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про настання події ДТП.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Вказана постанова суду набрала законної сили.

За ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП транспортний Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований в ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №FO-00070246/800114503/18 від 30 березня 2018 року.

Відповідно до матеріалів справи, ТОВ «Лайф Авто» було здійснено ремонт пошкодженого автомобіля Volkswagen Caddy (державний номерний знак НОМЕР_1 ), власником якого є ПАТ «Укртелеком», відповідно до Калькуляції №12485/01/2 від 27 серпня 2018 року та виставлено останньому Рахунок №184 на загальну суму 38662,21 грн. з ПДВ.

На підставі Страхового акту №2388/Р/01/2018 від 03 вересня 2018 року, АТ «СГ «ТАС» було виплачено ТОВ «Лайф Авто» страхове відшкодування за договором №FO-00070246/800114503/18 від 30 березня 2018 року, на загальну суму 38242,21 грн., що підтверджено Платіжним дорученням № 94917 від 04 вересня 2018 року.

Проте, як вбачається з Полісу №АК7645561, діючого на 21 серпня 2018 року, транспортний засіб марки Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був застрахований у ПрАТ «СК «Уніка».

Згідно платіжного доручення №076976 від 20 березня 2019 року, ПрАТ «СК «Уніка» перерахувало АТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування у розмірі 15607,79 грн..

За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту в тому числі є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Частина 1 ст. 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

За ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригоди мала місце з вини відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог, заявлених в заяві в редакції від 10.11.2021 року і стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 22634,42 грн.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: