ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року

м. Київ

справа № 334/2805/20

провадження № 61-4578св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року

у складі судді Гнатюка О. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від

07 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

(далі - АТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 19 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є AT «Універсал Банк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 093-2008-1555, за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 45 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити за користування кредитом 13,45 % річних.

19 травня 2008 року між позивачем і ОСОБА_2 укладено договір поруки

№ 093-2008-1555-Р/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (пункт 1.1 договору поруки).

Позивач вказував, що у 2016 році банк звертався з позовною заявою до Ленінського районного суду м. Запоріжжя до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення часткової заборгованості за кредитним договором

№ 093-2008-1555 у загальній сумі 16 080,00 дол. США з яких:

15 878,40 дол. США - сума дострокового стягнення кредиту; 201,60 дол. США - прострочена заборгованість по сумі кредиту.

Оскільки на час подання позову боржник заборгованість не повернув,

AT «Універсал Банк» прийняло рішення про стягнення всієї суми заборгованості, яка підлягає до стягнення (за вирахуванням суми заборгованості, яка стягується у цивільній справі № 334/2376/17) та на

04 травня 2020 року становить 47 140,50 дол. США, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 25 417,16 дол. США; відсотки -

20 044,74 дол. США; підвищені відсотки - 1 678,60 дол. США.

АТ «Універсал Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1

і ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від

19 травня 2008 року № 093-2008-1555 у розмірі 47 140,50 дол. США.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року

в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, звернувшись з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Такими діями (заявленням позову) кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги про стягнення заборгованості, зафіксувавши розмір загальної заборгованості за кредитним договором станом на 12 січня 2017 року, яку позивач просив стягнути, - 16 080,00 дол. США, у тому числі:

15 878,40 дол. США - сума дострокового стягнення кредиту; 201,60 дол. США - прострочена заборгованість по сумі кредиту. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення

з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник тривалий час не виконував, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено

в судовому рішенні. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене суд вважав за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути заборгованість за кредитом та відсотками, які нараховувалися після звернення до суду

з позовом про стягнення заборгованості та до структури якої не входить заборгованість, стягнута за рішенням Ленінського районного суду

м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову

з інших підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що законними та обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів

у солідарному порядку суми заборгованості за кредитом у розмірі

25 417,16 дол. США та відсоткам у розмірі 2 933,56 дол. США, проте позов

у цій частині пред`явлено з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, що є підставою для відмови

в задоволенні цих вимог. Вказані обставини не спростовані позивачем.

Вимоги щодо стягнення відсотків у розмірі 17 111,18 дол. США та підвищених відсотків у розмірі 1 678,60 дол. США апеляційний суд визнав необґрунтованими, оскільки у позивача не було права нараховувати відсотки за договором з 61 дня від моменту отримання вимоги відповідачем,

у зв`язку зі зміною строку дії договору.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

29 березня 2023 року представник АТ «Універсал Банк» - адвокат

Скоробогатий О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня

2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 лютого

2023 року й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не в повному обсязі дослідили матеріали справи, що призвело до прийняття незаконного рішення, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов?язання. Заявник указує, що відзив на апеляційну скаргу, в якому заявлено про застосування строків позовної давності, апеляційний суд прийняв з порушенням норм процесуального права, оскільки позивач жодного відзиву не отримував. Будь-яких заяв чи клопотань про застосування строків позовної давності матеріали справи не містять. Заявник також зазначає, що в цій справі мало місце переривання строків позовної давності шляхом направлення ОСОБА_1 на адресу банку заяв від 17 лютого 2020 року та від 15 січня 2021 року, відповідно до яких позичальник визнав існування боргу.

Аргументи інших учасників справи

08 травня 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року АТ «Універсал Банк» поновлено строк на касаційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року. Відкрито касаційне провадження

у справі та витребувано її матеріали з Ленінського районного суду

м. Запоріжжя.

27 квітня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

19 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого

є АТ «Універсал Банк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 093-2008-1555, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 45 000,0 дол. США, строком до 11 січня 2028 року, зі сплатою 13,45 % річних.

10 вересня 2009 року між банком і позичальником укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору.

16 вересня 2009 року між банком і позичальником укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору.

17 липня 2014 року між банком і позичальником укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору.

13 липня 2015 року між банком і позичальником укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору.

14 березня 2016 року між банком і позичальником укладено додаткова угоду б/н до кредитного договору.

19 травня 2008 року між банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки

№ 093-2008-1555-Р/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання позичальником

ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору,

в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до пункту 1.4 договору поруки відповідальність поручителя

і боржника є солідарною.

10 вересня 2009 року між банком та поручителем укладено додаткову угоду б/н до договору поруки № 093-2008-1555-Р/1.

17 липня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки б/н.

13 липня 2015 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки б/н.

14 березня 2016 року між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки б/н, відповідно до якого він поручився перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли

з кредитного договору від 19 травня 2008 року № 093-2008-155, в повному обсязі -як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути

в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручитель засвідчує, що йому добре відомі всі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними.

05 грудня 2016 року АТ «Універсал Банк» направило ОСОБА_1 вимогу

№ 4408/8ГО про дострокову сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, яка на час подання вимоги становить

43 449,96 дол. США, з яких: 201,60 дол. США - прострочена заборгованість, 41 295,56 дол. США - строкова сума заборгованості, 1 952,80 дол. США - відсотки/комісія, нараховані за користування кредитними коштами. Боржнику роз?яснено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день

з моменту отримання цієї вимоги.

У квітні 2017 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (справа

№ 334/2376/17).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року

у справі № 334/2376/17 задоволено позов АТ «Універсал Банк» та стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість, яка виникла за кредитним договором від 19 травня 2008 року

№ 093-2008-1555, у розмірі 16 080,00 дол. США, у тому числі:

15 878,40 дол. США - сума дострокового стягнення кредиту;

201,60 дол. США - прострочена заборгованість по сумі кредиту; стягнено

з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» витрати зі сплати судового збору в сумі 6 541,50 грн в рівних частинах з кожного.

Заборгованість стягнено станом на 12 січня 2017 року.

Вказаним рішенням встановлено, що 05 грудня 2016 року ОСОБА_2 було направлено письмову вимогу № 4408/28ГО із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором № 093-2008-1555. В письмовій вимозі вказано, що у випадку несплати простроченої заборгованості за кредитним договором термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просив застосувати строк позовної давності.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих

обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону відповідає.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів,

а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно

з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 05 квітня 2023 року

у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня

2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену

в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно

з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Установлено, що банк 05 грудня 2016 року заявив до позичальника та поручителя вимоги про дострокове виконання зобов`язання боржника за кредитним договором від 19 травня 2008 року № 093-2008-1555.

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що, пред?явивши 05 грудня 2016 року до позичальника та поручителя досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов?язання за кредитним договором (частина друга статті 1050 ЦК України), а тому немає правових підстав нараховувати передбачені договором проценти та підвищені проценти.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення відсотків у розмірі 17 111,18 дол. США та підвищених відсотків у розмірі 1 678,60 дол. США є правильним, оскільки вони нараховані після зміни строку виконання основного зобов?язання.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу заявив про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог.

Врахувавши, що відповідач не брав участі в розгляді справи в суді першої інстанції з причин неотримання за місцем реєстрації поштової кореспонденції

і заявив про застосування позовної давності до позовних вимог, подаючи відзив на апеляційну скаргу, апеляційний суд обґрунтовано вважав за можливе розглянути вказану заяву.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,

є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається

з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події,

з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Після отримання відповідачами вимоги банку від 05 грудня 2016 року про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором з лютого

2017 року почався відлік позовної давності за відповідними вимогами.

Банк перервав такий строк пред`явленням позову 12 квітня 2017 року щодо стягнення частини вимог.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Таким чином, щодо іншої частини вимог, за якими не було заявлено позов, новий строк позовної давності почався з 12 квітня 2017 року.

Позов у цій справі пред`явлено 01 червня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні вимог позову. А тому суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог

в частині стягнення з відповідачів у солідарному порядку суми заборгованості за кредитом у розмірі 25 417,16 дол. США та відсотками у розмірі

2 933,56 дол. США.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди та переоцінки доказів заявника із висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною

залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, апостанови Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

З огляду на те що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов