Справа № 504/294/13- ц
Номер провадження 2/504/8/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Вінської Н.В.,

при секретарі Коцар А.М.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до відповідачів та з урахування численних уточнень остаточно просив суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 2089-н від 14.11.2007 року у загальній сумі - 747 529,21 грн. яка складається з: 453 072,14 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 96 534,37 грн. - заборгованість за пенею за простроченими відсотками; - 18 250,51 грн.- 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 41 033,79 грн.-3% річних за несвоєчасне погашення відсотків; - 45 773,98 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного борну (кредиту); 92 864,40 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на наступні обставини, Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» 14 листопада 2007 року з ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2089-н, згідно якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 505 000, 00 грн., а ОСОБА_3 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15,5 процентів річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені Кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором ВАТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» 14 листопада 2007 року з ОСОБА_4 , яка є майновим поручителем за боржника ОСОБА_3 , укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з Кредитного договору, передала в іпотеку нерухоме майно, а саме:

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,232 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором ВАТ «Ощадбанк» в особі філії Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» 14 листопада 2007 року з ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 1 до Кредитного договору.

Відповідно до умов Договору поруки ОСОБА_4 зобов`язується перед Кредитором (ВАТ «Ощадбанк») відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником ( ОСОБА_3 ) зобов`язання за Кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки ОСОБА_4 відповідає по зобов`язаннях за вищезазначеним Кредитним договором перед Банком в тому ж обсязі, що і ОСОБА_3 ..

Відповідно до п. 3.2. Договору поруки солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед Банком до тих пір, поки всі зобов`язання за Кредитним договором не будуть виконані повністю.

AT «Ощадбанк» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надав ОСОБА_3 кредит в сумі 586 000, 00 грн.

Відповідно до п. 3.3.2., 3.3.2 Кредитного договору ОСОБА_3 зобов`язався повернути кредит в сумі 505 000, 00 грн., своєчасно сплачувати відсотки за користування Кредитом, комісійні винагороди, а у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань по Кредитному договору сплатити штрафні.

Але в обумовлені Кредитним договором строки ОСОБА_3 своїх зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість яку позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рух справи:

29 січня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості яку ухвалою від 31 січня 2013 року ухвалою судді ОСОБА_5 було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.

13 лютого 2013 року суддею Рідник І.Ю. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 18 листопада 2013 року задоволено клопотання представника відповідачів та витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали договору відновлювальної кредитної лінії № 2089-н від 14.11.2007 року укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ; договору поруки № 1 до кредитного договору № 2089-н від 14.11.2007 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі ОСОБА_6 та поручителем ОСОБА_4 , оригінали заяв на видачу та отримання ОСОБА_3 готівки.

Ухвалою від 23 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів.

Ухвалою від 28 травня 2014 року у справі призначено почеркознавчу експертизу, та провадження у справі зупинено до отримання висновків експерта.

21 квітня 2016 року відновлено провадження у справі без отримання висновку експерта у зв`язку із ненаданням відповідачами вільних зразків підписів.

30 листопада 2016 року ухвалою суду відмовлено представнику відповідачів ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

31 січня 2017 року представником позивача надано до суду перше уточнення до заявлених позовних вимог у відповідності до яких розмір заборгованості відповідачів визначено у сумі 1 344 256,22 грн.

07.12.2017 року у зв`язку із відрахуванням судді ОСОБА_5 зі штату Комінтернівського районного суду Одеської області справу було розподіллено для розгляду судді Вінській Н.В.

Ухвалою від 06.11.2018 року визнано обов`язковою явку позивача та зобов`язано ПАТ «Державний ощадний банк України» здійснити перерахунок суми заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №2089-н від 14 листопада 2007 року з урахуванням всіх здійснених відповідачами платежів.

У травні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за участі третіх осіб: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, Лиманський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання виконавчих написів №574 та №576 від 19.06.2012 року такими, що не підлягають виконанню.

09.09.2019 року провадження у справі було зупинено до вирішення цивільної справи №522/8683/18 за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим.

01.02.2021 року відновлено провадження у справі.

30 серпня 2021 року відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано до суду заперечення проти заявлених позовних вимог у яких зазначають про безпідставність проведених банком нарахувань відсотків та пені після пред`явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості у жовтні 2010 року. Крім того вказує що Позивач продовжує стягнення боргу в межах виконавчого провадження, з приводу виконання виконавчих написів №574 та №576 від 19.06.2012 року вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною, про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, які перебувають в іпотеці Позивача в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором відновлюваної кредитної лінії №2089-н від 24 листопада 2007 року. Зазначені виконавчі провадження знаходяться на виконання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М.. Вказує що за час після укладення договору на користь банку було сплачено більш ніж 984 475,00 грн.. До заперечень відповідачем надано квитанції про здійснення платежів на користь приватного виконавця із призначенням платежу «сплата боргу» а суму: 3569,00 грн., 1481,92 грн., 1491, 92 грн., 172 567,22 грн., 100 000,00 грн. Також відповідачем надано копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. про закінчення виконавчого провадження №59550197 від 09.08.2021 року розпочатого на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. №576 від 19.06.2012 року у зв`язку із погашенням заборгованості у сумі 505 000 грн.

21 жовтня 2021 року представником позивача надано письмові пояснення на заперечення відповідачів проти позову яких вказує, що сам факт повернення позивальником кредитних коштів під час судового розгляду не звільняє його від відповідальності та обов`язку здійснити відшкодування інфляційних втрат та 3% річних за увесь період прострочення грошового зобов`язання.

Також 21 жовтня 2021 року позивачем остаточно сформовано розмір позовних вимог та заявлено до стягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 2089-н від 14.11.2007 року у загальній сумі - 747 529,21 грн. яка складається з: 453 072,14 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 96 534,37 грн. - заборгованість за пенею за простроченими відсотками; - 18 250,51 грн.- 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 41 033,79 грн.-3% річних за несвоєчасне погашення відсотків; - 45 773,98 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного борну (кредиту); 92 864,40 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

13 грудня 2021 року відповідачами надано до суду відзив на уточнену позовну заяву яким не визнають заявлено позивачем вимоги у повному обсязі, повторно зазначають про втрату права позивача здійснювати нарахування відсотків за кредитом після пред`явлення відповідачам письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості, вважають що на час надання відзиву у низ відсутня будь яка заборгованість перед відповідачем .

29 грудня 2021 року відповідачами надано до суду клопотання про проведення незалежної економічної експертизи.

19 квітня 2022 року представником позивача надано до суду письмові пояснення по справі яких позивач наполягає на правомірності нарахування банком відсотків до моменту повного виконання грошового зобов`язання та правомірності нарахування пені.

30 серпня 2022 року представником відповідачів адвокатом Латкою І.В. надано до суду уточнене клопотання про призначення судової економічної експертизи

Ухвалою від 24 жовтня 2023 року частково задоволено клопотання представника відповідачів та призначено судовому економічну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання висновків експерта.

25 січня 2023 року на адресу суду надійшов рахунок за проведення експертизи та клопотання експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для виконання експертизи, оскільки на переконання експерта наявних у матеріалах справи документів не достатньо для визначення поточної заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №2089-н від 14.11.2007 року.

Для розгляду клопотання експерта 26 січня 2023 року постановлено ухвалу про відновлення розгляду справи

04 квітня 2023 року до суду надійшов лист експерта про залишення без виконання ухвали суду від 24.10.2022 року у зв`язку із відсутністю оплати за проведення експертного дослідження.

10 травня 2023 року представником відповідачів надано до суду клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою від 28.09.2023 року.

В судовому засіданні 12.03.2024 року представник позивача ОСОБА_1 у повному обсязі підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідачів адвокат Буйместру (Гарчева) Л.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог банку, вказуючи на повне погашення відповідачами заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доводи сторін викладені в письмовому вигляді та надані в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 14 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №2089-н, згідно якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти у сумі 505 000 грн. та зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15,5 % річних та інші платежі.(т.1 а.с. 9-11).

Також 14 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 , яка є майновим поручителем ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки, зареєстрований приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Заботкіною Т.Ю. відповідно до умов якого предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .(т.1 а.с.17-21)

Того ж дня,14 листопада 2007 року між ОСОБА_4 , ВАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 укладено договір поруки №1 до Кредитного договору №2089-н.(т.1 а.с.14-16)

Згідно до наявних у матеріалах справи заяв на видачу готівки (т.1 а.с.40-54) відповідачем ОСОБА_3 у період з 15.11.2007 року по 02.02.2009 року отримано готівкових коштів на загальну суму 505 000,00 гривань, що не заперечується сторонами.

13.09.2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» було направлено вимогу ОСОБА_3 , згідно якої просив у 30-денний строк погасити заборгованість перед Банком. В іншому разі Банк має намір звернути стягнення на предмет застави (т.1, а.с.24), яку відповідно до поштового повідомлення було отримано відповідачем ОСОБА_3 25.09.2010 року(т.1 а.с.25).

Також 13.09.2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» Одеське обласне управління за вих. №28/7139 направило вимогу ОСОБА_4 , згідно якої просили у 30-деннй строк погасити заборгованість перед Банком. В іншому разі Банк має намір звернути стягнення на предмет застави (т.1 а.с.23), яку згідно з поштовим повідомленням ОСОБА_4 отримала 25.09.2010 року(т.1 а.с.25).

07 червня 2017 року ОСОБА_3 було сплачено на користь банку 300 000 гривень які були розподілені на погашення простроченого основного боргу.(т.1 а.с.195)

28 лютого 2017 року ОСОБА_3 було сплачено 250 000 гривень, які були розподілені на погашення прострочених відсотків.

19 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інною Володимирівною виконавчим написом №574 запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . За рахунок коштів отриманих від реалізації майна запропоновано частково задовольнити вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі: 505 000 грн. (том 2, а.с. 3-12);

19 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інною Володимирівною виконавчим написом №576 запропоновано звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . За рахунок коштів отриманих від реалізації майна запропоновано частково задовольнити вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі: 505 000 грн. (т.1 а.с.255, т.2, а.с. 3-12)

Постановою Одеського апеляційного суду у справі №522/8685/18 від 08.09.2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за участі третіх осіб: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, Лиманський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання виконавчих написів №574 , №576 такими, що не підлягають виконанню залишено без задоволення.(т.2, а.с. 3-12)

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. від 09 серпня 2021 року у зв`язку із повним погашенням заборгованості за виконавчим документом закінчено виконавче провадження №59550197 на виконання виконавчого напису №576 від 19.06.2012 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В.

24 червня 2021 року за меморіальним ордером № від 24 червня 2021 року ОСОБА_3 перерахував на користь Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» 220067,22 грн., з призначенням платежу «Погашення основного боргу зг. КД 2089-н від 155.11.2007 року.» (т.2 а.с. 36)

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судовим розглядом встановлено, та не заперечується сторонами факт укладення та між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 договору відновлювальної кредитної лінії №2089-н від 14 листопада 2007 року та отримання відповідачем готівкових коштів за вказаним договором у сумі 505 000 грн.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Сторонами не заперечується фактичне порушення боржником ОСОБА_3 умов укладеного договору відновлювальної кредитної лінії №2089-н від 14 листопада 2007 року шляхом прострочення періодичних платежів.

У зв`язку із зазначеним порушенням кредитор ПАТ «Державний ощадний банк України» 13.09.2010 року керуючись п.3.3 кредитного договору направив боржнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_4 вимоги про повернення всієї суми Кредиту та здійснення платежів по нарахованим відсоткам та іншим платежам у сумі 636726,27 грн., з яких заборгованість за кредитом 52610,00 грн; заборгованість по процентам 115202,28 грн.; заборгованість за пенею по відсоткам 12568,00 грн.; заборгованість за пенею по кредиту 3955,99 грн., залишок за кредитом 452390,00.

Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами узгоджено на рівні 15,5 %, згідно до п. 1.1 договору №2089-н від 14.11.2007 року.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Укладений між позивачем та ОСОБА_3 договір відновлювальної кредитної лінії №2089-н від 14 листопада 2007 року не містить обумовленого сторонами розміру відсотків у разі прострочення виплат по договору, натомість розділ 5. «Відповідальність сторін» встановлює відповідальність за порушення умов договору згідно чинного законодавства України.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 (справі № 910/1238/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже після пред`явлення 13.09.2010 року кредитором ПАТ «Державний ощадний банк України» письмової вимоги боржнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_4 , позивач для захисту своїх прав мав застосувати положення ч.2 ст. 625 ЦК України, а не продовжувати нараховувати проценти, визначені умовами договору та нараховувати на ці проценти 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом та інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом.

Вказана правова позиція викладена зокрема у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18).

Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене суд не може прийняти як обґрунтований та безспірний розрахунок заборгованості відповідачів на загальну суму 747 529,21 грн. оскільки після пред`явлення вимоги про повне повернення всієї суми заборгованості за договором №2089-н від 14.11.2007 року банк продовжив нарахування відсотків за користування кредитними коштами та пені на такі відсотки. Продовжилось нарахування банком відсотків та пені також після 19 червня 2012 року здійснення виконавчих написів нотаріуса №574 та №576 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Надані суду позивачем докази, є вибірковими та подекуди неповними, зокрема додаток №1 до договору відновлювальної кредитної лінії №2089-н від 14.11.2007 «Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 13.11.2007» містить лише 1 сторінку, тобто початок без кінця. (т.1 а.с.13)

З письмових пояснень наданих суду сторонами та розрахунків заборгованості наданих банком вбачається укладення сторонами додаткового договору № 1 від 08 жовтня 2008 року, яким змінено розмір процентної ставки на 19,5 % річних, проте ні копії ні оригіналу такого договору на дослідження суду надано не було.

Як зазначалось вище при розгляду справи призначалась судово-економічна експертиза, яка залишилась без виконання у зв`язку із несплатою вартості її виконання, проте окрім рахунку на сплату експертом також надано перелік документів необхідних для остаточного визначення розміру заборгованості відповідачів за кредитним договором, які так і не були представлені суду.

Крім того суду не було надано первинних бухгалтерських документів, первинних меморіальних та касових документів банку, сформованих за договором відновлювальної кредитної лінії №2089-н від 14.11.2007 року за період з 14.11.2007 року до моменту ухвалення рішення щодо: надання та погашення кредитних коштів за кредитним договором: погашення та нарахування відсотків за користування кредитними коштами; сплати штрафних санкцій, комісій та будь-яких інших платежів, здійснених позичальником на користь банку у зв`язку з укладанням та обслуговуванням вказаного кредитного договору.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 року по справі № 234/3840/15-ц зробив висновок, що кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Проте враховуючи викладене на переконання суду, з наданого суду об`єму доказів не можливо визначити безсумнівний розмір заборгованості відповідачів перед банком та визначити чи існує на час ухвалення рішення заборгованість взагалі.

За змістом ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22листопада 1996року №543/96-В«Про відповідальність за не своєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо розміру заборгованості відповідача.

З урахуванням викладеного суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Суддя : Вінська Н. В.