ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/7451/20 Номер провадження 22-ц/814/139/24Головуючий у 1-й інстанції Горпинич О.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дорош А.І., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року, ухвалене суддею Горпинич О.В., по справі за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У грудні 2020 року АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір №0 від 25.02.2016 року про надання споживчого кредиту.

Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» умовами, які оприлюднені у офіційному виданні «Голос України» та розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsіbbank.com.

Відповідно до умов Договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 196139,03 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача.

Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 24-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 3620,16 грн., але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.06.2042 року.

Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії чим порушує взяті на себе зобов`язання.

Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_1 згідно договорів поруки №264627 (проценти та платежі) та №264627 (основний борг) від 25.02.2016 року.

Згідно умов договорів поруки ОСОБА_1 зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту у розмірі 196139,03 грн., сплати процентів, пені у розмірі 98069,52 грн., що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Відповідальність поручителя є солідарною.

Всупереч умовам договорів, відповідачами вони не виконуються, у зв`язку із чим позивачем направлено ним вимогу про усунення порушень кредитного договору та у разі не погашення простроченої заборгованості - про дострокове повернення кредиту. Однак відповідачі вимог не виконали, тому позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.02.2016 року у розмірі 184 584 (сто вісімдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 23 копійки, з яких: 180259,21 грн. - заборгованість за кредитом; 4257,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 70,26 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» судовий збір у розмірі 2768 (дві тисячі сімсот шістдесят вісім) гривень 77 копійок, тобто по 1384,39 грн. з кожного.

14.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.12.2021 залишена без задоволення. Після чого ОСОБА_1 10.01.2022 подала апеляційну скаргу на вказане заочне рішення до Харківського апеляційного суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення, відмовивши у задоволенні позову банку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що договір про споживче кредитування, укладений між ОСОБА_2 та банком, не відповідає вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки її чоловіку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до постановлення заочного рішення від 23.02.2021 року, було частково повідомлено в письмовій формі про умови кредитування.

Після ознайомлення зі справою їй стало відомо, що сплата процентів за користування кредитом за ануїтентними платежами суттєво збільшують суму сплати процентів по відношенню до сплати процентів за стандартною класичною схемою, тому вважає, що банк ввів їх в оману щодо відмінностей зобов`язань та переваг і недоліків пропонованих схем кредитування. Якби чоловік це знав, то не підписав би кредитний договір, а вона не уклала б договір поруки на невигідних для них умовах. Вважає, що кредитний договір укладено баком з використанням нечесної підприємницької практики, тому він є недійсним.

Вказує, що банку повернуто грошові кошти на виконання нікчемного кредитного договору у сумі 261446,53 грн, що більше, ніж отримано за нікчемним споживчим договором.

Посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не правильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкових висновків про задоволення позову.

Крім того зазначає, що представником банку у цій справі була адвокат Останкова В.О., яка одночасно займала фінансово-бухгалтерську посаду в банку як найманий працівник., тому не мала права представляти позивача АТ «Укрсиббанк» як адвокат у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ Укрсиббанк просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 або залишити без задоволення її апеляційну скаргу, та без змін рішення місцевого суду, яке відповідає вимогам закону.

У судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_3 в режимі відеоконференції власними технічними засобами поза межами приміщення суду.

Відповідач ОСОБА_1 , яка ухвалою апеляційного суду від 16.01.2024 залучена до участі у справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_2 , до апеляційного суду не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином; подала на електронну пошту суду клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Неявка відповідачки, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, не перешкоджає її розгляду, що відповідає ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив, що 25.02.2016 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір №00 про надання споживчого кредиту. Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» умовами, які оприлюднені у офіційному виданні «Голос України» та розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsіbbank.com. (а.с. 13-19 том 1).

Відповідно до умов Договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 196139,03 грн. шляхом перерахунку коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджено копією довідки про рух коштів по рахунку НОМЕР_1 за період з 25.02.2016 по 27.02.2016.

Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 24-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 3620,16 грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але в повному обсязі не пізніше 25.06.2042 року.

Крім того в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника ОСОБА_2 по вказаному кредитному договору, 25.02.2016 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договори поруки №264627 (проценти та платежі) та №264627 (основний борг).

Згідно умов договорів поруки ОСОБА_1 зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту у розмірі 196139,03 грн., сплати процентів, пені у розмірі 98069,52 грн., що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. Відповідальність поручителя є солідарною.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 тривалий час не здійснюють своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, чим порушують взяті на себе договірні зобов`язання.

Позивачем було направлено вимоги про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів від 02.10.2020 року вих. №24-1-01/977 та вих. №24-1-01/916, які відповідачами не задоволені.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 25.11.2020 року заборгованість відповідачів за користування кредитом та процентами становить 184584 грн. 43 коп., з яких: 180259,21 грн. - заборгованість за кредитом; 4257,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 70,26 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк.

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не здійснював погашення заборгованості за договором, не вносив платежі у розмірі та строки, визначені договором, чим порушив умови договору.

Вимоги про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів від 02.10.2020 року вих. №24-1-01/977 та вих. №24-1-01/916, ні позичальником, ні поручителем не задоволені.

З наведених підстав суд першої інстанції дійшов висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_2 як позичальника та ОСОБА_1 як поручителя заборгованості на користь позивача у розмірі 184584,23 грн.

Однак, як убачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до постановлення судом першої інстанції заочного рішення від 23 лютого 2021 року.

За повідомленням Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 заведена спадкова справа №253П/2021, та 29.03.2021 дружина спадкодавця ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини від свого імені та імені неповнолітнього сина спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заяв від інших спадкоємців ОСОБА_2 до нотаріальної контори не надходило. Свідоцтва про право на спадщину після вищевказаного спадкодавця не видавались (том 2 а.с. 75,76).

Згідно ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду 16.01.2024 залучено до участі у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як правонаступника відповідача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У частині першій статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника, і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, зокрема у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 2.7 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 20,9 % річних, а за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у підвищеному розмір, а саме нараховуються проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному у двічі від діючої простроченої ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

Пунктом 4.1. Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» передбачена відповідальність за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні.

Встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права (непогашення спадкодавцем заборгованості за договором позики), факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після померлого позичальника ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємець, а також поручитель за договорами поруки №264627 (проценти та платежі) та №264627 (основний борг) від 25.02.2016, укладених з позивачем в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №00 від 25.02.2016 року, несе відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця за вказаним кредитним договором, але в межах вартості спадкового майна.

Згідно наданого банком розрахунку, станом на 25.11.2020 року заборгованість по поверненню кредитних коштів по сплаті процентів за користування кредитом, та процентами становить 184584 грн. 43 коп., з яких: 180259,21 грн. - заборгованість за кредитом; 4257,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 70,26 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк.

Апеляційний суд наголошує, що в разі заперечення вимог кредитора спадкодавця саме спадкоємець має доводити обсяг спадкового майна та його вартість, так як відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Разом з цим ОСОБА_1 не надала доказів обсягу спадкового майна та його вартість.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.02.2016 року у розмірі 184584,23 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позичальнику ОСОБА_2 не надано інформацію, яку необхідно було надати відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та щодо необізнаності позичальника з умовами кредитування за аннуїтентною схемою, що свідчить на її думку про недійсність кредитного договору, на увагу колегії суддів не заслуговують, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс 15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лишев тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як убачається з кредитного договору №00 від 25.02.2016 року, він був підписаний сторонами, які досягли усіх істотних умов, мали потрібний обсяг цивільної дієздатності. Позичальник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_1 на час укладення договорів не пред`являли додаткових вимог щодо умов даного правочину.

Згідно п. 5.1 кредитного договору підписанням договору позичальник стверджує, що на дату укладення кредитного договору він ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами банку, що викладені у Додатку №2 до договору; перед укладенням цього кредитного договору він отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України; він ознайомлений та погоджується з умовами усіх додатків до договору; що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які є невід`ємною частиною договору.

На виконання приписів ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банк ознайомив позичальника з діючими умовами кредитування, які містять відомості про суму кредиту та мету кредитування, строк кредитування, відсоткову ставку, розмір платежів, умови дострокового погашення, суми платежів за періодами протягом всього строку кредитування із зазначенням розподілу коштів щомісячного платежу на погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, з чим позичальник погодився під час укладення кредитного договору.

Згоду на укладення договору позичальник не відкликав, тривалий час сплачував кредитну заборгованість, не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації щодо виконання зобов`язань, не пред`являв претензій з приводу того, що йому не зрозумілі умови договору.

Умови кредитного договору та додаткової угоди №1 до нього, Правил споживчого кредитування та інформація в Інформаційному листі викладені банком чітко та містять повну інформацію щодо умов кредитування. Позичальник підписав кожну сторінку графіку погашення кредиту, виконував їх умови, підтвердивши, що всі умови цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе, а також перед укладанням договору отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України чинного на час укладення договору.

Крім того у постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі № 756/6038/20 наведено, що незгода позичальника з умовою договору про сплату комісії за ініціювання кредиту на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.

За таких обставин незгода апелянта з розміром процентів та погашенням заборгованості шляхом сплати аннуїтентних платежів після того, як умови кредитного договору тривалий час виконувалися позичальником, є проявом недобросовісної поведінки.

Крім цього колегія суддів звертає увагу на те, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Такі висновки надані Верховним Судом у постанові від 01.03.2023 у справі № 1527/2-574/11.

Твердження апелянта про те, що позичальник ОСОБА_2 не підписував Правила споживчого кредитування, спростовуються змістом кредитного договору №00 від 25.02.2016, яким передбачено, що сторони досягли згоди, що підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах споживчого кредитування, оприлюднених у газеті «Голос України» №85 (5085) 13 травня 2011 року з усіма змінами і доповненнями, пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому кредитному договорі та Правилах споживчого кредитування. Правила споживчого кредитування після підписання сторонами цього кредитного договору, стають його невід`ємною частиною. Підписи сторін під цим кредитним договором вважаються одночасно підписами під правилами споживчого кредитування, при цьому, після підписання сторонами цього кредитного договору Правила споживчого кредитування не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору.

Отже сторони самостійно визначили і узгодили, що Правила споживчого кредитування не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору.

За таких обставин доводи ОСОБА_1 про недійсність кредитного договору на увагу колегії суддів апеляційного суду не заслуговують.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів отримання вимог про дострокове повернення кредиту, також безпідставні, враховуючи наступне.

Як убачається з матеріалів справи, до позовної заяви Банком надано докази направлення позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 вимог про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів від 02.10.2020 року вих.№24-1-01/977 та вих.№24-1-01/916 (том 1 а.с. 23-27).

За змістом вимог, що були надіслані банком відповідачам засобами поштового зв`язку, у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк» має право вимагати виконання всіх зобов`язань.

Умовами кредитного договору та чинного законодавства не передбачено обов`язку кредитора надавати докази отримання позичальником чи поручителем вимоги про дострокове повернення кредитних коштів.

Крім цього за змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову.

Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником, поручителем обов`язок із дострокового повернення кредиту.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18), у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 2-8499/10.

Отже встановлення факту отримання вимог відповідачами не є обов`язковим.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність заборгованості за кредитним договором, колегія суддів апеляційного суду наголошує, що позивачем до позовної заяви надано довідки-розрахунки, відповідно до яких розмір заборгованості за кредитним договором станом на 25.11.2020 року становить 184584,43 грн., з яких: 180259,21 грн. - заборгованість за кредитом; 4257,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 70,26 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк (том 1 а.с. 28-34).

Вказані розрахунки проведено позивачем відповідно до умов кредитного договору, сумнівів у колегії суддів не викликають та ОСОБА_1 не спростовані належними і допустимими доказами.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що адвокат Останкова В.О. не мала права представляти інтереси банку, не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

У ст. 61 ЦПК України наведено перелік осіб, які не можуть бути представниками, так не може бути представником в суді особа, яка бере участь у справі як секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач та свідок або є помічником судді, який розглядає справу.

Особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя.

Особа не може бути представником, якщо вона є чи була медіатором під час проведення медіації щодо спору, пов`язаного із справою, що розглядається в суді.

Судді, прокурори, слідчі, працівники підрозділів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, не можуть бути представниками в суді, крім випадків, коли вони діють від імені відповідного органу, що є стороною або третьою особою в справі, чи як законні представники.

Статтею 62 ЦПК України встановлено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ч.7 ст. 177 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, до позовної заяви Банку додані належним чином засвідчені копії довіреності на представлення адвокатом Останковою В.О. інтересів позивача в суді, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (том 1 а.с. 4-11).

Отже адвокат Останкова В.О. здійснювала представництво позивача на підставі належних документів та відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи наведені вище обставини, з огляду на те, що ОСОБА_1 , яка є правонаступником прав та обов`язків померлого позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором та поручителем за вищевказаними договорами поруки за виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.02.2016 року у розмірі 184584,23 грн, з яких: 180259,21 грн. - заборгованість за кредитом; 4257,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 70,26 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1 , як правонаступника позичальника ОСОБА_2 , заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.02.2016 року у розмірі 184 584,23 грн., понесені банком витрати зі сплати судового збору за подання позову у сумі 2768,77 грн (том 1 а.с. 1), підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Керуючись статтями 367, 374 ч. 1 п. 2, статтею 376 ч. 1 п. п. З, 4, статтями 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2021 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.02.2016 року у розмірі 184 584 (сто вісімдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 23 копійки, з яких: 180259,21 грн. - заборгованість за кредитом; 4257,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 70,26 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 2768 (дві тисячі сімсот шістдесят вісім) гривень 77 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11.03.2024.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді А.І.Дорош

Л.І.Пилипчук