КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7666/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гонтарєва Романа Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою; за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення їй в користування житлової кімнати площею 10,4 кв.м., відповідачу кімнати розміром 10,2 кв.м., а кімнату розміром 17,8 кв.м. та інші приміщення квартири залишити в їх загальному користуванні.

Позов обгрунтований тим, що відповідач є її рідним братом, з яким вони зареєстровані та проживають у вказаній квартирі. Відповідач неодноразово вчиняв відносно неї домашнє насильство, вирішити питання користування квартирою вони не можуть, тому вона змушена звернутися до суду.

З урахуванням цього, просила задовольнити позов.

11 січня 2023 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом і просив встановити порядок користування квартирою шляхом виділення йому з дружиною двох кімнат площею 10,2 кв.м. та 13,2 кв.м., а також комірки розміром 0,9 кв.м. Виділити в користування відповідачки кімнату розміром 10,4 кв.м. та комірку розміром 0,6 кв.м..

Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідач і третя особа не заперечували проти того, щоб суд встановив порядок користування квартирою. Разом з тим, вважає, що встановлення такого порядку має бути справедливим.

Зазначав, що в квартирі з 2000 року проживає його дружина ОСОБА_2 , на реєстрацію якої в квартирі відповідачка не дає згоди, а тому вона залишається зареєстрованою в іншій квартирі, меншій за розмір їх квартири, і проживати там вони не можуть.

Проживання його дружини в квартирі відповідає вимогам закону, вона є членом його сім`ї і користується квартирою нарівні з ним.

В 1979 році їх з відповідачкою брат здійснив перепланування в квартирі, яке було схвалене КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду».

Між ним з дружиною та відповідачкою склався порядок користування квартирою.

Він та дружина займають дві кімнати розміром 10, 2 кв.м., 13, 2 кв.м. та комірку розміром 0,9 кв.м., а відповідачка кімнату розміром 10,4 кв.м. та комірку 0,6 кв.м..

Інші приміщення квартири знаходяться в їх спільному користуванні.

Просив відмовити в первісному позові та залучити до участі в справі як третю особу ОСОБА_2

05 жовтня 2023 року третя особа звернулася до суду з самостійним позовом про встановлення порядку користування квартирою і просить встановити порядок користування квартирою аналогічний тому, який зазначений у зустрічному позові, з урахуванням їх з відповідачем інтересів, як подружжя. Решту приміщень залишити в загальному користуванні.

Позов обґрунтований тими ж обставинами, які приведені в зустрічному позові.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року первісний позов задоволено повністю, зустрічний позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Виділено в користування ОСОБА_1 житлову кімнату розміром 10,4 кв.м..

Виділено в користування ОСОБА_1 житлову кімнату розміром 10, 2 кв.м..

Інші приміщення: кімнату розміром 13,2 кв.м., коридор розміром 9.8 кв.м., кухню - 6,2 кв.м., санвузол - 2,9 кв.м., кладовки - 0,6 та 0.9 кв.м., балкон - 0.7 кв.м. залишено в спільному користуванні сторін.

В позові третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Гонтарєв Роман Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, задовольнити повністю зустрічний позов та позов третьої особи.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідно до ст.ст. 64, 65 ЖК України третя особа ОСОБА_2 , як дружина відповідача проживає разом з ним у спірній квартирі, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому представник апелянтів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що третя особа не має право користуватися спірною квартирою, оскільки, в квартирі зареєстровані лише позивач і відповідач, третя особа тривалий час проживає в спірній квартирі без реєстрації.

Вказував на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що третя особа хоча і є співвласником іншої квартири, в якій зареєстрована, однак з 2000 року в цій квартирі не проживає і єдиним постійним місцем проживання третьої особи разом із своїм чоловіком є саме спірна квартира.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 646/660/19, відповідно до якого, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, в тому числі чи було приміщення постійним місцем проживання членів сім`ї наймача, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Вказував на те, враховуючи, що спірне приміщення є єдиним постійним місцем проживання третьої особи як члена сім`ї наймача, третя особа проживає в спірній квартирі тривалий час, а саме з 2000 року по теперішній час, і веде з наймачем спільне господарство, між позивачем з одного боку і відповідачем і третьою особою з іншого боку з 2008 року встановлений певний порядок користування житловим приміщенням, обумовлений усною угодою між ними, третя особа вселилась у спірну квартиру за згодою наймача і членів його сім`ї, в тому числі за згодою позивача, яка з 2000 року проти такого вселення третьої особи не заперечувала, тому на думку представника апелянта є підстави для відмови в задоволенні первісного позову і для задоволення зустрічного позову відповідача і позову третьої особи.

Крім того вказував на те, що рішення суду першої інстанції порушує статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Подружнє життя відповідача і третьої особи ґрунтується в тому числі на спільному проживанні в спірній квартирі однією сім`єю. Рішення суду першої інстанції порушує право цих осіб на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував вищевказані доводи і докази, не дав їм належної оцінки, що порушило право відповідача і третьої особи на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що кімнати в спірній квартирі є відокремленими, а план квартири та розмір кімнат відповідає зазначеному в технічному паспорті. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що протягом тривалого часу між ними склався порядок користування квартирою, за яким позивачка користується кімнатою 10,4 кв.м., а відповідач та третя особа двома іншими кімнатами. Враховуючи порядок користування квартирою, який склався між позивачем та відповідачем, суд першої інстанції прийшов до висновку про виділення в користування позивачки кімнати розміром 10,4 кв.м., а відповідача - 10.2 кв.м..

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач за зустрічним позовом просив виділити йому в користування кімнати розміром 10,2 кв.м. та 13,2 кв.м. з урахуванням інтересів його дружини - третьої особи ОСОБА_2 , яка тривалий час проживає в квартирі. Суд першої інстанції врахував, що зареєстрованими в квартирі є лише позивач та відповідач, які мають право ставити питання про встановлення порядку користування квартирою.

Суд першої інстанції вважав, що виділення в користування відповідачу двох житлових кімнат, розмір яких перевищує на 6.5 кв.м. належну йому частку, призведе до порушення прав позивачки та не вирішить конфліктної ситуації між ними. З урахуванням цього суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення зустрічного позову в частині виділення відповідачу кімнати розміром 13,2 кв.м..

Відмовляючи у задоволенні позову третьої особи ОСОБА_2 , суд першої інстанції обгрунтовував тим, що відповідач та третя особа є подружжям, третя особа вселилася в квартиру як член сім`ї наймача, тобто користується займаними ним приміщеннями, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що права третьої особи з боку позивачки порушені не були.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення,що складається з однієї чи кількох кімнат,а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 65 ЖК України особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно ст.78 ЖК України члени сім`ї наймача мають право користуватися вказаною квартирою та реалізовувати своє право на житло, що прямо передбачено ст.47 Конституції України.

Встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, сторони підтвердили, що в квартирі з 2000 року проживає, однак не зареєстрована, дружина відповідача ОСОБА_2 - третя особа в справі.

Квартира знаходиться в будинку державного житлового фонду, сторонами не приватизована.

Відповідно до Технічного паспорта від 31 травня 2010 року спірна квартира має загальну площу 54,9 кв.м. і складається з трьох житлових кімнат розміром: 10,4 кв.м., 10,2 кв.м. та 13,2 кв.м., а також підсобних приміщень: кухні розміром 6,2 кв.м., санвузла - 2,9 кв.м., коридору- 9.8 кв.м., кладових розміром 06, та 0.9 кв.м., а також балкону розміром 0.7 кв.м..

Відповідно до викопіювання з по поверхового плату, наданого позивачкою, розмір кімнат становить відповідно 10,4 кв.м., 10,2 кв.м. та 17.8 кв.м..

Кімнати розміром 10,2 кв.м. та 17.8 кв.м. є суміжними.

За технічним паспортом 2010 року розмір кімнат становить 10,4 кв.м., 10,2 кв.м. та 13,2 кв.м..

Кімната розміром 10,4 кв.м. є ізольованою, а кімнати розміром 10,2 та 13,2 кв.м. є суміжними.

Згідно з відміткою дозвіл на переобладнання в квартирі в БТІ не подавався.

Відповідно до Технічного паспорта на кожного зареєстрованого в квартирі припадає 16,9 кв.м. житлової площі.

У квартирі було проведено перепланування і на даний час розмір кімнат відповідає зазначеному в Технічному паспорті.

З заключення від 02 серпня 2010 року Відокремленого структурного підрозділу «Залізничний» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради вбачається, що з метою поліпшення житлових умов громадян на підставі Рішення Київської міської ради від 27 січня 2005 року № 11/2587 «Про правила забудови» м. Києва та наказу Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища №95 від 16 березня 2009 року, ВСП «Залізничний» не заперечує проти перепланування квартири АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 56 ).

Встановлено, що сторони в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердили, що в квартирі було проведено перепланування і на даний час розмір кімнат відповідає зазначеному в Технічному паспорті. Сторони зазначили, що при переплануванні був закладений дверний отвір між кімнатами 10,2 кв.м. та 13,2 кв.м. і після перепланування вони є окремими. Сторони в судовому засіданні також підтвердили, що обома вказаними кімнатами користується відповідач з дружиною.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем за первісним позовом спосіб, суд першої інстанції врахував баланс інтересів співвласників спірної квартири та осіб, які мають право користування квартирою та дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та про часткове задоволення зустрічного позову.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову третьої особи, оскільки права третьої особи не порушені, оскільки третя особа вселилась в квартиру як член сім`ї наймача, тобто користується займаними ним приміщеннями.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що третя особа не має право користуватися спірною квартирою, оскільки в квартирі зареєстровані лише позивач і відповідач, а третя особа тривалий час проживає в спірній квартирі без реєстрації, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки третя особа проживає у спірному житлі, як член сім`ї (дружина) відповідача та користується спірним житловим приміщенням нарівні з квартиронаймачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції порушує право на повагу до свого приватного і сімейного життя відповідача та третьої особи, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено порядок користування спірною квартирою, враховуючи технічній характеристики квартири відповідно до технічного паспорту та її житлову площу, реєстрацію в спірній квартирі сторін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою підлягають до задоволення в частині виділення у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 10,4 кв.м.; виділення у користування ОСОБА_1 житлову кімнату розміром 10,2 кв.м.; виділенні у спільне користуванні позивачу та відповідачу інші приміщення: кімнату розміром 13,2 кв.м., коридор розміром 9.8 кв.м., кухню - 6,2 кв.м., санвузол - 2,9 кв.м., кладовки - 0,6 та 0.9 кв.м., балкон - 0.7 кв.м..

Такий порядок користування є можливим з технічної точки зору, оскільки кімнати є ізольованими, що підтверджено поверховим планом квартири (а.с. 55 том 1), також даний порядок не призведе до погіршення житлових прав, як позивача так і відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до правовідносин постанову Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі № 646/660/19, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки в ній предметом спору є право користування житлом, а у даній справі що переглядається - порядок користування житлом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову і правильно застосував ст.ст. 63, 64, 65 ЖК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гонтарєва Романа Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «18» квітня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник