Провадження №2/522/2964/24
УХВАЛА

06 березня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Міщенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Одеська міська рада про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Одеська міська рада про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки.

31 січня 2024 року до суду від Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягають в порядку адміністративного судочинства, так як ОСОБА_1 був посадовою особою органу місцевого самоврядування і перебував на публічній службі.

12 лютого 2024 року від представника відповідача Департаменту культури та туризму Одеської міської ради до суду надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

06 березня 2024 року до суду надійшла заява про проведення судового засідання без технічного запису, клопотання Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради про закриття провадження просили задовольнити.

06 березня 2024 року до суду надійшла заява про проведення судового засідання без застосування засобів технічного запису, клопотання Департаменту культури та туризму Одеської міської ради про закриття провадження просили задовольнити.

06 березня 2024 року до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Савицької О.М. надійшла заява про розгляд справи без участі, вирішення заяви про залишено на розсуд суду.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, розглянувши заявлені сторонами клопотання, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання про закриття провадження по справі підлягають задоволенню, на підставі нижченаведеного.

З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Одеська міська рада про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2023 року справа надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевій О.П.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.01.2024 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено порядок спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду даної справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим за приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

У позовній заяві позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за шість місяців, стягнути недонараховану премію щомісячно по 20% премії за 4 місяці та 3 дні, а також скасувати накази в частині виплати грошової премії ОСОБА_1 у розмірі 10%.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядку судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій та спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до Положення «Про департамент культури та туризму Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради N? 32-VII від 03.02.2021, Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради і створений відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Законодавство врегульовує питання, пов?язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженнями та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними нормативно-правовими актами.

Порядок проходження служби в органах місцевого самоврядування врегульований Законом України «Про місцеве самоврядування». Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до записів у трудовій книжці, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач обіймав посаду головного спеціаліста відділу по роботі з бібліотеками та історико-топонімічної комісії Департаменту культури та туризму

Одеської міської ради згідно з розпорядженням міського голови від 26.12.2017 року N? 1647K. Позивачу було присвоєно відповідний ранг посадової особи місцевого самоврядування та ним було прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 був посадовою особою органу місцевого самоврядування і перебував на публічній службі.

Публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов?язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Як неодноразово було зазначено Великою Палатою Верховного Суду, управлінські дії суб?єкта владних повноважень можуть бути спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав фізичної особи. Проте, не кожен спір, який виникає у зв?язку з такими управлінськими діями, може розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Вимоги публічних службовців щодо заробітної плати є пов?язаними з проходженням публічної служби, а тому такі вимоги слід розглядати за правилами адміністративного судочинства (постанова від 20 червня 2018 року по справі N? 426/160/14-ц).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, за правилами адміністративного судочинства розглядаються спори, пов?язані з проходженням публічної служби. Ці спори можуть стосуватися як порядку проходження такої служби, до яких включається і виплата заробітної плати, так прийняття та звільнення з такої служби (постанова від 13 березня 2019 року по справі N? 761/27364/17).

Заявлені позивачем позовні вимоги є вимогами з приводу проходження публічної служби та звільнення з неї, а тому вони мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, що відповідає також й висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі N? 661/3699/16-ц.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Положення КАС України визначають, що спори з приводу прийняття (обрання, призначення), громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідачі по справі є суб?єктами владних повноважень, спір стосується проходження публічної служби, та за своїм характером є публічно-правовим, а тому провадження у справі підлягає закриттю, оскільки заявлені позовні вимоги необхідно розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання представників відповідачів про закриття провадження є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 255, 258, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради та представника Департаменту культури та туризму Одеської міської ради про закриття провадження по цивільній справі № 522/24797/23 задовольнити.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту культури та туризму Одеської міської ради, Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Одеська міська рада про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: