Справа № 946/8193/23
Провадження № 2/946/1230/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.

за участю секретаря - Тюміної О.А.,

за участю: представника позивача - Скочиляс І.М. , представника відповідача - Мамедової І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування на утримання, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2023 року позивачка ОСОБА_2 , яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.12.2023) просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» наступне: страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 108000 грн.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 15824,22 грн., три відсотки річних у розмірі 1260,49 грн., інфляційні втрати у розмірі 415 грн., а всього разом 17500,70 грн.; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , зазначає, що 19 квітня 2021 року водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 . В результаті наїзду пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер па місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди (19.04.2021) була застрахована у ПрАТ СК «Арсенал - Страхування» згідно Полісу АО2231078. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 20 квітня 2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000783 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 25 липня 2023 року па адресу ПрАТ СК «Арсенал - Страхування» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування. Сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складалася із 216000грн. - відшкодування витрат на утримання та 18000грн. моральної шкоди для сина потерпілого ОСОБА_3 . 27 липня 2023 року на адресу ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було надіслано заяву про долучення постанови про закриття кримінального провадження №0000783 від 31 грудня 2021 року. 04 серпня 2023 року ПрАТ СК «Арсенал Страхування» надіслало позивачу лист, зазначивши що з врахуванням максимального розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», матері загиблого було сплачено усю суму відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на те, що відшкодування моральної шкоди було проведено у повному обсязі матері загиблого, страхова компанія запропонувала самостійно вирішити питання щодо розподілу отриманої суми страхового відшкодування моральної шкоди. ПрАТ СК «Арсенал - Страхування» прийняло рішення щодо виплати страхового відшкодування витрат на утримання сина потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 108000 грн. (половина від заявленої суми у заяві про виплату страхового відшкодування від 25.07.23), оскільки особами, відповідальними за спричинену шкоду внаслідок ДТП, є водій автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 та загиблий пішохід ОСОБА_5 . 07.08.2023 року заявнику надійшли кошти у розмірі 108000грн. страхового відшкодування для ОСОБА_3 від ПрАТ СК «Арсенал Страхування». Проте, з рішенням ПрАТ СК «Арсенал Страхування» про часткову виплату страхового відшкодування позивач не погоджується, вважає його безпідставним, незаконним та невмотивованим, адже з урахуванням вимог ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у даному випадку, єдиною особою, відповідальною за завдану шкоду, є водій автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , адже він керував джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки часткова відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування суперечить вимогам чинного законодавства України, то позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Згідно відзиву від 28.12.2023 (а.с. 93-98) ПрАТ СК «Арсенал Страхування» на позовну заяву, відповідач не погоджується з позовними вимогами, просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Так, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.12.2021, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000783 від 20.04.2021 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КК України. Даною постановою встановлено наступне: водій автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху; в діях водія автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходилися у причинному зв`язку із ДТП, не вбачається; в діянні водія «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_5 п. п. 4.7, 4.14 а, б Правил дорожнього руху України; пішохід ОСОБА_5 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (2,78 проміле); пішохід ОСОБА_5 вибіг на смугу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Отже, за результатами проведеного розслідування, слідством встановлено, що дії водія автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП, а ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_5 п. п. 4.7, 4.14 а, б Правил дорожнього руху України. Страховиком було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2231078 (надалі - Поліс №АО/2231078), забезпечений транспортний засіб «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Саме вказаний Закон підлягає застосуванню до правовідносин, що склались між сторонами. Законом встановлений порядок виплати страхового відшкодування. Страховиком від представника позивача отримано заяву на виплату страхового відшкодування, повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та інші документи щодо справи. Страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування утриманцю у зв`язку зі смертю потерпілого сину загиблого ОСОБА_3 у розмірі 108000,00 грн., що розрахований відповідно до формули: 216000,00 грн. /2 (згідно п. 36.3. кількість осіб відповідальних за завдання шкоди) = 108000,00 грн. (розмір страхового відшкодування). Отримання вищевказаної виплати позивачами не заперечується. Таким чином, виплата страхового відшкодування була здійснена Страховиком у повному обсязі у порядку та розмірі, передбаченому Законом. Вважає, що відповідно до ПДР України, постанови про закриття кримінального провадження, саме своїми діями ОСОБА_5 поставив водія автомобіля ОСОБА_4 в такі умови, коли останній був позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Отже, саме пішохід створив аварійну обстановку для водія, що і спричинило настання дорожньо-транспортної пригоди та неможливість уникнути наїзду на пішохода. Вищенаведена інформація достеменно та вичерпно доводить факт грубої необережності зі сторони загиблого, а отже і непереборної сили, внаслідок якої було створено аварійну обстановку та виникнення смертельної ДТП. Вважає, що у позовній заяві представник позивача допускає неправильне тлумачення норм ст.36 Закону, оскільки аналізуючи як норму п. 36.3 ст. 36 так і зміст усієї ст. 36 Закону, вбачається, що законодавець не передбачив обмеження щодо застосування страховиком такої норми лише за обставин взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Отже, ця норма може застосовуватися і у випадку, якщо цивільно-правова відповідальність настала у всіх учасників ДТП, в тому числі і у пішохода. Тому враховуючи норми чинного законодавства, а також ту обставину, що ДТП 19.04.2021 трапилася через невідповідність дій пішохода вимогам Правил дорожнього руху України, характеру його дій (нехтування правилами безпеки руху), обставин завдання шкоди (водій транспортного засобу діяв відповідно до вимог Правил дорожнього руху Україна і його дії не гребували у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою) та настанням, у зв`язку з цим його цивільно-правової відповідальності, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану (перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння), Страховиком було прийнято правомірне рішення про застосування п. 36.3 ст. 36 Закону та здійснення виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 108000грн. І саме такий порядок визначення розміру страхового відшкодування відповідатиме нормам чинного законодавства так і принципам справедливості. Згідно частини 2 статті 1193 Цивільного кодексу України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначає, що «якщо груба необережність потерпілого, спричинила виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Водночас, така позиція і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 31 січня 2019 року у справі №204/6539/16-ц: «Положення ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР». Страховик не є завдавачем шкоди позивачу, а предметом спору у цій справі є стягнення страхового відшкодування, а не відшкодування шкоди (збитків). Застосування п. 36.3 ст. 36 спеціального Закону при розрахунку розміру страхового відшкодування Страховиком є цілком правомірним. Враховуючи те, що відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, а також те, що відповідачем сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі, розрахованому на підставі норм спеціального Закону, отже підстави для задоволення позову - відсутні.

Згідно відповіді представника позивача на відзив від 02.01.2024р. (а.с. 104-109), позивач вважає доводи, аргументи відповідача необґрунтованими та такими. Що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Вважає, що доводи, які викладені у відзиві, спрямовані лише на те, щоб уникнути законної виплати страхового відшкодування у повному обсязі у передбачений ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і жодним чином не спростовують доводів позивача. Обов`язок щодо звернення до страховика про виплату страхового відшкодування, установлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами (позиція Верховного Суду викладена у постанові від 10 січня 2019 року у справі №500/2095/15). Не оспорюючи факт того, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», згідно Полісу АО2231078, відповідач нівелює факт необхідності виплати страхового відшкодування та уникає обов`язків, покладених на страховика щодо гарантування потерпілим належного та швидкого відшкодування, завданих у результаті експлуатації транспортного засобу збитків, у даному випадку, у разі смерті пішохода - ОСОБА_5 . За загальним правилом для настання цивільної відповідальності необхідним є одночасна сукупність наступних елементів: наявність майнової шкоди (у грошовому виразі - майнових збитків); протиправність поведінки, яка полягає в дії чи бездіяльності; вина; та причинно- наслідковий зв`язок між збитками та протиправною поведінкою. Проте у цивільному праві існує доктрина «відповідальності без вини». Дане правове явище підтверджується і законодавчими нормами, і численною судовою практикою. Така відповідальність є досить поширеною та може застосовуватися до учасників цивільних правовідносин, незважаючи на відсутність вини (найчастіше така відповідальності застосовується до власників майна, яке вважається джерелом підвищеної небезпеки). Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами та не виконує на дорозі будь - яку роботу. З урахуванням зазначеної норми закону, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини останнього у настанні дорожні транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Вищезгадане ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу визнана відповідачем страховим випадком, тобто відповідач визнав подію, як таку, за яку наступає цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Такої ж позиції притримується Верховний Суд, про що свідчать ного постанови від 05.12.2018 у справі №757/59802/16-й і від 10.01.19 у справі №500/2095/15-ц. У своєму відзиві відповідач зазначає, що порушення Правил дорожнього руху з боку загиблого ОСОБА_5 є підставою для часткової виплати страхового відшкодування та поділу відповідальності між водієм та загиблим пішоходом. Відповідач також акцентує увагу на тому, що перебування загиблого ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті є грубою необережністю з його боку. Натомість, постановою Верховного Суду Колегії суддів першої сул палати Касаційного Кримінального Суду від 08 вересня 2022 року у справі № 297/1255 зазначено: той факт, що небезпеку для руху, а саме - перебування пішохода в алкогольного сп`яніння на проїжджій частині дороги, створено внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог ПДР, однак така обставина повинна бути врахована судами під час обрання заходів кримінально правового впливу у сукупності із іншими обставинами та даними про особу засудженого. Законодавством чітко встановлено, що поділ відповідальності відповідачем міг враховуватись у разі чіткого встановлення факту наявності умислу потерпілого або непереборної сили, а не звичайної необережності. Згідно вимог частини 3 статті 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, дана ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_5 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно заперечення ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» від 10.01.2024 на відповідь на відзив (а.с. 112-115), відповідач вважає, що страховик повністю виконав свої обов`язки згідно Закону, сплативши представнику позивача страхове відшкодування в повному обсязі, отже позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є незаконними та задоволенню не підлягають. При розгляді справи необхідно враховувати дії всіх учасників ДТП, у тому числі і пішоходів. У чинних Правилах дорожнього руху України певні обов`язки накладаються не лише на водіїв, а й на пішоходів, які також можуть відповідати у разі ДТП. Представником позивача фактично допущено підміну понять, визначених в нормах, адже із змісту п. 36.3. ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вбачається, що поділ здійснюється саме на кількість джерел підвищеної небезпеки. Розмір страхового відшкодування у даному випадку, виходячи із всіх фактичних обставин справи, повинен розраховуватися з урахуванням наявності двох осіб, відповідальних за шкоду, отже у порядку, передбаченому п. 36.3 ст. 36 Закону. Є безпідставними твердження представника позивача, що Страховик не може зменшувати розмір страхового відшкодування, оскільки п. 36.3 ст. 36 спеціального Закону прямо передбачено з метою визначення розміру страхового відшкодування поділ загального розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних осіб, яких, у даному випадку - дві. І саме такий порядок визначення розмір страхового відшкодування відповідатиме як нормам чинного законодавства так і принципам справедливості. Врахування дій пішохода при вирішенні цього позову є обов`язковим. Нехтування ОСОБА_5 правилами безпеки руху встановлено постановою про закриття кримінального провадження. Отже, у даній справі суттєве значення має той факт, що ДТП сталася не з вини водія, а вини самого потерпілого, а тому підлягає до застосування п. 36.3 ст. 36 Закону. Страховик жодним чином не допустив порушення права позивача та довільного трактування позиції органів досудового розслідування, адже у своїх запереченням посилався на встановлені слідством факти та обставини, серед яких те, що ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_5 п.4.7, 4.14 а, б Правил дорожнього руху України та з його вини. При цьому, органом досудового розслідування також було вказано, що ОСОБА_5 неможливо притягнути до цивільно-правової відповідальності виключно через те, що він помер, а не через відсутність в його діях вини.

Згідно письмових пояснень по справі ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» від 06.03.2024, 07.06.2021 на адресу ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» надійшло звернення від матері ОСОБА_5 щодо виплати страхового відшкодування за наслідками вище згаданої дорожньо-транспортної пригоди. В даному зверненні та доданих до нього документах, будь-яка інформація щодо інших осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 (зокрема, дружини, сина) у відповідності до п. 27.3 ст. 27 Закону, була відсутня. З метою встановлення кількості осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування у відповідності до п. 27.3 ст. 27 Закону, 10.06.2021 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було направлено відповідний лист, вих.№ 8/к/у матері загиблого із запитом необхідної інформації та документів, однак жодної відповіді ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» отримано не було. Звернення від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент прийняття рішення про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» не надходили. Виходячи з наявної інформації та документів, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було здійснено виплату страхового відшкодування матері загиблого за вищевказаним випадком, яка включала в себе, відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_5 , розрахованої з врахуванням максимального розміру такого відшкодування відповідно до п. п. 27.3, 27.4 ст. 27 Закону та положень п. 36.3 ст. 36 Закону у загальному розмірі 48720грн. як відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання). 25.07.2023 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» отримано заяву на виплату страхового відшкодування від ОСОБА_6 . За результатами її розгляду, оскільки ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» вже було здійснено виплату страхового відшкодування за вищевказаним випадком в передбаченому Законом розмірі, у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було прийнято рішення щодо виплати ОСОБА_2 в інтересах сина загиблого ОСОБА_3 страхового відшкодування за заявленим випадком, а саме відшкодування витрат на утримання в сумі 108 000,00 грн. про що позивача було повідомлено листом, вих. № /к/у від 04.08.2023р. Зважаючи на те, що відшкодування моральної шкоди було проведено у повному обсязі, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було запропоновано позивачу самостійно вирішити питання щодо розподілу отриманої суми страхового відшкодування серед осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 у відповідності до п.27.3 ст. 27 Закону.

Представник позивача в судовому засіданні позовні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, визначених у відзиві та у письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є дружиною загиблого ОСОБА_5 що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 19.09.1995 (а.с. 11), та матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , сина загиблого ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_3 . Серії НОМЕР_4 від 29.02.2008 року (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув пішохід ОСОБА_5 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 21.04.2021р. (а.с. 9) та постановою про закриття кримінального провадження від 31.12.2021 (а.с. 19-23).

Відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована відповідачем ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», що підтверджується полісом №АО2231078 від 19.04.2021 (а.с. 8).

20.04.2021 року за фактом ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000783 за кваліфікацією за ч. 2 статті 286 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області підполковником поліції Супруненко О.П. від 31.12.2021 кримінальне провадження № 0000783 від 20.04.2021 за фактом ДТП, яка мала місце 19.04.2021, в результаті якої отримав тілесні ушкодження пішохід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від яких помер на місці пригоди, закрито у зв`язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 236 КК України (а.с. 19-23).

В даній постанові зазначено, що слідством було встановлено, що невідповідностей дій водія автомобіля «Daewoo Lanos» вимогам ПДР, з технічної точки зору, не мається, дії водія автомобіля «Daewoo Lanos» не перебувають у причинному зв`язку з ДТП. Таким чином, встановлено, що пішохід ОСОБА_5 , який находився у стані алкогольного сп`яніння, чим позбавив себе можливості правильно орієнтуватися в дорожній обстановці, у порушення п.п.4,7, 4.14 а. б) Правил дорожнього руху. Причиною даного дорожньо-транспортного випадку з`явилися порушення вимог п.п. 4,7, 4.14 а. б) Правил дорожнього руху пішоходом ОСОБА_5 , однак, з огляду на те, що крім нього, других постраждалих у даної події не має, отже, у його діях не вбачається ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України.

25 липня 2023 року на адресу ПрАТ СК «Арсенал - Страхування» було надіслано представником позивача заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах сина потерпілого ОСОБА_3 із всіма документами відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для прийняття рішення. Сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складалася із 216000грн. - відшкодування витрат на утримання та 18000грн. моральної шкоди для сина потерпілого ОСОБА_3 .

ІІрАТ СК «Арсенал - Страхування» прийняло рішення щодо виплати страхового відшкодування витрат на утримання сипа потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 108000 грн. (половина від заявленої суми у заяві про виплату страхового відшкодування від 25.07.23).

Виплату лише половини страхового відшкодування витрат на утримання сипа потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 108000 грн. ПрАТ СК «Арсенал Страхування» пояснило тим, що особами, відповідальними за спричинену шкоду внаслідок ДТП, є водій автомобіля марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та загиблий пішохід ОСОБА_5 , а отже відповідно до положень п. 36.3 ст. 36 Закону підлягає зменшенню в два рази.

Листами ПрАТ СК «Арсенал - Страхування» від 04.08.2023 за вих. №/к/у, від 01.09.2023р. за вих. №/к/у позивача було повідомлено про те, що згідно з п.27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було здійснено виплату страхового відшкодування матері загиблого за вищевказаним випадком, яка включала в себе, серед іншого, відшкодування моральної шкоди. Заподіяної смертю ОСОБА_5 , розрахованої з врахуванням максимального розміру такого відшкодування відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону та положень п. 36.3 ст. 36 Закону. Оскільки ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» вже здійснено виплату страхового відшкодування за вищевказаним випадком в передбаченому Законом розмірі, тому відсутні правові підстави для визнання заявлених вимог в частині відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку загибеллю ОСОБА_5 . Зважаючи на те, що відшкодування моральної шкоди було проведено у повному об`єму запропоновано самостійно вирішити питання щодо розподілу отриманої суми страхового відшкодування серед осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 у відповідності до п.27.3 ст. 27 Закону. У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування за заявленим випадком, а саме відшкодування витрат на утримання сина загиблого ОСОБА_3 в сумі 108000 грн. Зазначену суму буде сплачено протягом семи робочих днів шляхом переказу на розрахунки рахунок представника за довіреністю, вказаний у заяві на виплату страхового відшкодування (а.с. 24-26).

07 серпня 2023 року позивач отримав 108000 грн. страхового відшкодування для ОСОБА_3 від ПрАТ СК «Арсенал Страхування» (дата отримання та розмір страхового відшкодування сторонами не оспорюються).

Згідно ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно вимог ст. 990 ЦК України та ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування па підставі заяви страхувальника (його правонаступника або складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом №1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Статтею 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 27 вказаного закону передбачено порядок та розміри відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого.

Так, згідно п. 27.1. ст. 27 Закону визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, обов`язок страховика, встановлений п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не обумовлено наявністю вини у діях заподіювача шкоди або потерпілого.

Частина 2 ст. 1167 ЦК України встановлює, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала якщо шкоди смертю фізичної особи завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, поданих заяв по суті спору та усних пояснень представника відповідача, в основу розрахунку зменшення вдвічі виплати суми на утримання сину померлого покладено положення пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, згідно абз.1 пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що: «відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто, у зв`язку із тим, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що відповідальними у смерті потерпілого є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що «за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту ОСОБА_7 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що: «42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали. 47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

При цьому, шкода в цій справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.

Таким чином, пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути застосований у разі, якщо учасниками ДТП був один водій автомобіля та пішохід, не може пішохід враховуватися в даному випадку як «інша особа, яка за це відповідальна», у вказаній нормі мова йдеться лише про декількох власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, а не про пішохода.

Крім того, у Постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 191/1119/22 Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зазначено що «за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорті них засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода не була і не може бузи застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону страховик здійснює відшкодування школи, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом па день настання страхового випадку.

Враховуючи те, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатив сину загиблого половину суми відшкодування витрат на утримання (108000 грн. замість заявлених 216000 грн.), позивачем заявлено позовну вимогу щодо стягнення решти страхового відшкодування витрат на утримання для сина загиблого ОСОБА_7 у розмірі 108000 грн.

Верховний Суд у постанові від 10.01.2019 у цивільній справі №274/4882/17-ц висловив правову позицію, що відповідно до положень ч.2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пішохід) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок відшкодування шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України).

Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки. Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки (Постанова КЦС ВС від 21.12.2022 № 369/13458/20 (61-7794св22).

У даному випадку, постанова про закриття кримінального провадженні» №0000060 від 01.02.2022 не містить жодної інформації про умисел загиблого, його грубу необережність чи обставини непереборної сили.

Коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Вказана позиція зазначена у Постанові Верховного Суду у справі №345/3335/17 від 03.06.2020 року.

Крім того, ч.3 ст.1193 ЦК України встановлено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

В даному випадку, мова йдеться про стягнення витрат на утримання сина померлого, а отже правовідносини підпадають під положення ч.3 ст.1193 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, в частині не врахування вини потерпілого. А отже посилання відповідача про наявність грубої необережності в діях померлого не приймаються до уваги.

Таким чином, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

При цьому, не враховуються сплачені матері загиблого суми моральної шкоди та відшкодування витрат на поховання, так як в рамках поданого позову йдеться про стягнення страхового відшкодування на утримання, а не моральної шкоди чи витрат на поховання, що за своєю правовою природою є різними виплатами. Питання відшкодування моральної шкоди позивачем не ставиться.

При цьому, суд вважає неможливим зменшення розміру виплати на утримання сина померлого, з огляду на те, що імперативною нормою, визначеною п.27.2 ст.27 Закону № 1961-IV передбачено, що загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, а отже, загальна сума виплати на утримання у будь-якому разі не може бути у будь-якому разі меншою за 216000грн. (36*6000грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на день настання страхового випадку - 19.04.2021р.). Виплати саме на утримання іншим утриманцям не здійснювалися (суми моральної шкоди та витрати на поховання не належать до цих витрат). А отже, з огляду на те, що позивачу вже була виплачена сума 108000 грн., то за даним позовом на утримання сина померлого розмір відшкодування не може бути меншим за 108000грн.

У зв`язку з чим, суд вважає, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» зобов`язаний відшкодувати позивачу ОСОБА_2 , що діє як законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , страхове відшкодування на утримання у розмірі 108000 гривень.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 108000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимог ОСОБА_2 , яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на її користь пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Штрафні санкції, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачають виплату пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат із суми страхового відшкодування.

Згідно ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорті них засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 І_ІК України.

У постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Так, 07 серпня 2023 року відповідачем було здійснено неповну виплату страхового відшкодування, у зв`язку з цим, є підстави вважати з цього моменту дії останнього незаконними та позивач має право вимагати стягнення штрафних санкцій за користування чужими коштами.

Також, на загальну суму у розмірі 108000 грн. нараховуються пеня, три проценти річних та інфляційні втрати за користування чужими коштами за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно розрахунку позивача (а.с.85), зробленого за допомогою юридичний калькулятор-інструменти правника-LegalTools (сайт www.calc.sitebuly.pro), всього нараховано 17500,70 грн., з яких: пеня - 15824.22 грн., відсотки річні - 1260,49 грн., інфляційні втрати - 415,99 грн.

Розрахунок зроблений з початковою датою 07.08.2023 та кінцевою - 26.12.2023р.

Так, розрахунки за період з 07.08.2023 по 26.12.2023 на заборгованість в розмірі 108000,00 грн. наступні.

За період з 07.08.2023 по 26.12.2023 (з урахуванням обмеження, встановленого частиною шостою статті 232 ГК України) нараховується пеня в розмірі 15824,22 грн., а саме:

- з 07.08.2023 по 14.09.2023 (39 днів, облікова ставка НБУ х 2: 44), пеня складає 5077,48 грн.;

- з 15.09.2023 по 26.10.2023 (днів: 42, облікова ставка НБУ х 2: 40), пеня складає 4970,96 грн.;

- з 27.10.2023 по 26.12.2023 (днів: 61, облікова ставка НБУ х 2: 32), пеня складає 5775,78 грн.

За період з 07.08.2023 по 26.12.2023 нараховуються 3% річних в розмірі 1260,49 грн., а саме: з 07.08.2023 по 26.12.2023 (днів: 142) сума 3% річних становить 1260,49 грн. (108000 х 3 х 142/365/ 100).

Інфляційні нарахування з 07.08.2023 по 26.12.2023 складають 415,99 грн., а саме: Індекс інфляції за весь період = 1,0038517 (серпень 2023 року - 98,6%, вересень 2023 року - 100,5%, жовтень 2023 року - 100,8%, листопад 2023 року - 100,5%, грудень 2023 року - не встановлено).

Що стосується вимог ОСОБА_2 , яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на її користь понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 гривень, то суд зазначає наступне.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Згідно частин третьої-п`ятої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: «із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Як вбачається з матеріалів заяви. Позивач ОСОБА_2 07.09.2023 року уклала з адвокатом Скочиляс І.М. договір про надання правової допомоги №07.09.23 та згідно п. 6.1 п. 6, сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді І-інстанції відповідно до цього договору становить 15000 грн. та у детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної правничої допомоги адвокатом Скочиляс І.М. було надано наступні послуги: консультація та вивчення матеріалів справи 3000грн.; пошук судової практики 2000грн.; підготовка, копіювання та написання позовної заяви 3000грн.; підготовка інших процесуальних документів - 3000грн.; участь представника в судових засіданнях - 4000грн.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи, достовірність кожного доказу окремо та те, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_2 , яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування на утримання задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ), яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд.154, ) про стягнення страхового відшкодування на утримання - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» () на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , що діє як законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , страхове відшкодування на утримання у розмірі 108 000 (сто вісім тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» () на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , що діє як законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 15824 (п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 22 копійки, три відсотки річних у розмірі 1260 однієї тисячі двісті шістдесят) гривень 49 копійок, інфляційні втрати у розмірі 415 (чотириста п`ятнадцять) гривень, а всього разом - 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень 70 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» () на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , що діє як законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.03.2024р.

Суддя: А.С.Адамов