КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3400/22 Головуючий у суді І інстанції Тиханський О.Б.
Провадження № 22-ц/824/805/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року у справі № 372/329/18, із 1 500 грн до 6 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з часу присудження стягнення з відповідача аліментів її особистий майновий стан погіршився, оскільки вона переїхала до Німеччини, не працює, знаходиться на утримання свого чоловіка. Разом із тим, її витрати на навчання, харчування та лікування сина збільшились, а тому розмір аліментів, які стягуються з відповідача, навіть частково не забезпечує потреби дитини та майже відповідає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року, та визначено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні позову в іншій частині щодо збільшення розміру аліментів відмовлено.

Відповідач в особі свого представника - адвоката Корзаченка В.М. оскаржив зазначене рішення суду з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що майновий стан позивачки не погіршився, а покращився, оскільки вона проживає на повному утриманні свого чоловіка, який має високооплачувану роботу, комфортну нерухомість, що було підтверджено представниками органу опіки та піклування під час виїзду до місця проживання позивачки для вивчення умов проживання сина ОСОБА_4 і надано відповідний висновок, який долучений до матеріалів справи. Позивачка постійно подорожує світом, що свідчить про те, що її матеріальний стан не погіршився, а інтереси сина сторін не страждають.

Водночас, відповідач у випадку стягнення з нього аліментів у розмірі 3 000 грн буде поставлений у скрутне матеріальне становище. Наголошує на тому, що 1 500 грн аліментів, які він сплачує на сина, перевищує 50 % прожиткового мінімуму, який станом на 2023 рік для дитини віком від 6 до 18 років складає 2 833 грн.

Просить змінити рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково, збільшивши розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки, з 1 500 грн до 2 000 грн, а в решті вимог позову відмовити.

Відзив позивачки на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов. В силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Суд встановив, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року у справі № 372/329/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1 500 грн, починаючи з 01 лютого 2018 року (дати звернення до суду) до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із довідкою зі школи від 30 червня 2022 року ОСОБА_3 зарахований до першого класу початкової школи в АДРЕСА_1 . Термін навчання сина визначено закладом з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2023 року.

Вартість платної освітньої послуги становить 203 євро на місяць.

Суд першої інстанції вважав доведеними обставини, які надають підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання спільного сина ОСОБА_4 .

Враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 СК України).

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Отже, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої, шостаої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на малолітню дитину, ОСОБА_2 зазначила, що з часу ухвалення рішення у справі № 372/329/18 її особистий матеріальний стан змінився в сторону погіршення, адже вона переїхала до Німеччини, не працює і знаходиться на утримання свого чоловіка ОСОБА_6 , з яким 22 лютого 2020 року зареєструвала шлюб, а витрати на утримання, навчання і розвиток спільної з ОСОБА_1 дитини зросли, в тому числі й з огляду на встановлений в Україні прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Враховуючи фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надані сторонами докази і наведені вище норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що позивачкою доведено, що її майновий стан погіршився у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до іншої країни і відсутності постійного працевлаштування, що надає їй підстави ставити питання про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року.

Виходячи з положень статей 182, 192 СК України, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Як вбачається із матеріалів справи сімейний стан позивачки змінився, оскільки вона зареєструвала шлюб з громадянином Німеччини. Внаслідок цього позивачка змінила місце проживання і виїхала до Німеччини, а відповідач надав дозвіл на те, щоб син сторін ОСОБА_7 виїхав за кордон на постійне проживання разом із матір`ю.

Разом із тим, колегія суддів не вважає доведеним погіршення майнового стану позивачки.

ОСОБА_2 посилається на те, що вона не працює, доходів не отримує, а знаходиться на утриманні свого чоловіка, тим самим розмежовуючи свої доходи і доходи свого чоловіка.

Колегія суддів враховує, що позивачка за віком є працездатною особою і в матеріалах справи відсутні докази неможливості її працевлаштуваня у Німеччині, отже відсутні поважні причин для відсутності особистих, відмінних від чоловіка, доходів.

Крім того, зміна сімейного стану, країни проживання, відмова від працевлаштування і перебування позивачки на утриманні чоловіка є її свідомим особистим вибором, а тому відсутність у неї особистих доходів у вигляді заробітної плати не може бути розцінене судом як погіршення її майнового стану.

Оскільки позивачка перебуває у шлюбі, то її майновий стан визначається також майновим станом її подружжя. Доказів же того, що вона зі своїм чоловіком має окремий бюджет матеріали справи не містять.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Законом України № 1368-VIII від 17 травня 2016 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Таким чином, позивачка не позбавлена права на індексацію аліментів, стягнутих з відповідача у твердій грошовій сумі, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг в порядку Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

За приписами частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Тобто, мінімальний гарантований або рекомендований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно, 50 % (гарантований) і 100 % (рекомендований).

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частини третя статті 182 СК України).

При цьому, максимальна сума аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Отже, 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, це є мінімальний (гарантований) розмір, який підлягає до стягнення, тобто цей розмір аліментів не може були нижче ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років у 2023 році становив 2 833 грн, отже розмір аліментів, який сплачує відповідач на дитину, визначений в межах прожиткового мінімуму, тобто його половини.

Більше, того, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 682/3112/18.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції належним чином не встановив обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, та невірно розтлумачив норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про доведеність позивачкою обставин, з якими положення частини першої статті 192 СК України пов`язують можливість збільшення розміру аліментів на дитину.

Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі не просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, а просив його змінити, збільшивши розмір аліментів, які стягуються з нього на користь позивачки, з 1 500 грн до 2 000 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року у справі № 372/329/18, із 1 500 грн до 2 000 грн щомісячно.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, а відтак не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом викладення другого абзацу його резолютивної частини у редакції, що відповідає наведеним вище мотивам цієї постанови.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, шостій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Зважаючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду першої інстанції, то документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у межах даної справи, а саме 1 488,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, необхідно компенсувати останньому за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини в такій редакції.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року у справі № 372/329/18, із 1 500,00 грн до 2 000,00 грн щомісячно, починаючи із дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній