КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4137/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретарів судового засідання Чепур Н.К., Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, -

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позовні вимоги мотивують тим, що 25 травня 2017 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем МАЗ 642208 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом МАЗ 938662 д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Лохвиця-Гадяч-Охтирка із сторони м. Гадяч у напрямку м. Охтирка. При зустрічному роз`їзді допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення із автомобілем Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті вказаної ДТП, що сталась з вини водія автомобіля МАЗ 642208 - ОСОБА_3 , був смертельно травмований батько ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_4 . Згідно висновку судово-медичної експертизи №48 від 22 червня 2017 року ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх спричинення, які стали причиною його смерті.

Вказує, що ОСОБА_3 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з НГВУ "Охтирканафтогаз" ПАТ "Укрнафта" та виконував трудові обов`язки.

Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, та частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ПАТ "Укрнафта", ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", ОСОБА_3 . З ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 стягнуто моральну шкоду у розмірі 111600 гривень. З ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальні збитки, пов`язані з похованням батька, в сумі 9780,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 38400,00 гривень.

21 грудня 2017 року Приватним нотаріусом Роменського МНО Сумської області Ганзя О.Б. заведено спадкову справу №61784647. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 .

Вказує, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter був ОСОБА_4 .

Вартість матеріального збитку, завданого позивачам, як спадкоємцям померлого ОСОБА_4 , внаслідок пошкодження транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter», номерний знак НОМЕР_4 , згідно висновку про оцінку транспортного засобу № 47/20 від 22 травня 2020 року, складеного на замовлення позивачів, становить 240851,78 грн, що розраховувалась з причин фізичного знищення як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

З приводу виплати позивачам, як спадкоємцям власника транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter, номерний знак НОМЕР_4 , страхового відшкодування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» жодних рішень не приймалось. Посилаючись на те, що внаслідок ДТП позивачам, як спадкоємцям власника пошкодженого у ДТП транспортного засобу, завдано матеріальну шкоду, яка відшкодована не була, позивачі уважають, що з відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь кожної з них на відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню по 50000,00 грн, а з відповідача ПАТ «Укрнафта» на користь кожної з них на відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню по 70425,89 грн, оскільки ліміт страхового відшкодування не покриває розмір завданого збитку.

Мотивуючи наведеним, просять суд:

- стягнути з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 50 000,00 гривень;

- стягнути з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 50 000,00 гривень;

- стягнути з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 70 425,89 гривень;

- стягнути з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 70 425,89 гривень;

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 50311,40 грн, з яких: 50000,00 грн - матеріальна шкода; 311,40 грн - витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 50311,40 грн, з яких: 50000,00 грн - матеріальна шкода; 311,40 грн - витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 70864,49 грн, з яких: 70425,89 грн - матеріальна шкода; 438,60 грн - витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_2 70864,49 грн, з яких: 70425,89 грн - матеріальна шкода; 438,60 грн - витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір в сумі 1000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь держави судовий збір в сумі 1408,50 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині вирішення позовних вимог до ПАТ "Укрнафта", останнім подано апеляційну скаргу.

Уважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що на момент вчинення ДТП автомобіль Mercedes-Benz 313 СDI Sprinter д.н.з. НОМЕР_3 належав ОСОБА_4 . Спадкоємцями за законом ОСОБА_4 , який був власником автомобіля Mercedes-Benz 313 СDI Sprinter д.н.з. НОМЕР_3 та якому внаслідок ДТП завдано майнової шкоди, за твердженнями позивачів, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Отже, внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 виникли деліктні зобов`язання (а не договірні) щодо відшкодування майнової шкоди ОСОБА_4 , як власнику автомобіля Mercedes-Benz 313 GDI Sprinter д.н.з. НОМЕР_3 під час ДТП, що сталась 25 травня 2017 року.

Законодавець чітко встановлює право на спадкування відшкодування збитків лише в договірних зобов`язаннях, натомість права на спадкування в деліктних зобов`язаннях не передбачене законом.

Уважає, що у позивачів, як спадкоємців, не виникає права на спадкування відшкодування збитків, завданих ОСОБА_4 в деліктних зобов`язаннях, оскільки власником пошкодженого автомобіля був ОСОБА_4 , який внаслідок ДТП помер.

Посилається на неналежність та недопустимість висновку про оцінку транспортного засобу №47/20, складеного 22 травня 2020 року. Вказує, що наданий позивачами висновок про оцінку транспортного засобу №47/20 від 22 травня 2020 року не відповідає Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Вказує, що оцінка транспортного засобу зроблена не на підставі договору, як передбачено Законом, а на підставі клопотання одного з позивачів. Наданий висновок не містить мети здійснення оцінки. Окрім цього, висновок складений через три роки після ДТП, що свідчить про неможливість проведення точної та об`єктивної оцінки. Вказує, що у наданому висновку відсутній показник одометру. Посилається на те, що наданий висновок не містить копії кваліфікаційного свідоцтва оцінювача, що засвідчує, що ОСОБА_5 успішно склав кваліфікаційний іспит та підтверджує його достатній фаховий рівень підготовки оцінювача.

Вказує, що фактично встановити, що власниками пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter д.н.з. НОМЕР_3 є лише ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є можливим, оскільки цей автомобіль міг бути успадкований за заповітом та/або існують інші спадкоємці за законом. Наданий позивачами витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі від 21 грудня 2017 року не є належним документом, що підтверджує право власності позивачів на автомобіль Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter та частку у спадщині кожного з позивачів.

Посилається на пропуск позовної давності, оскільки 25 травня 2017 року (в день ДТП) позивачі дізнались про порушення їхнього права та особу, яка його порушила. Відтак позовна давність сплила 25 травня 2020 року. Позов подано засобами поштового зв`язку 26 травня 2020 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року в частині вирішення позовних вимог до ПАТ "Укрнафта" скасувати та відмовити повністю в задоволенні позовних вимог до ПАТ "Укрнафта".

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" подано апеляційну скаргу.

Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги доводів ПрАТ "УПСК" стосовно того, що неподання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяв про виплату страхового відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Звертає увагу, що позивачі не надали жодного обґрунтування чи доказу, який би вказував на те, що строк звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування ними пропущено через незалежні від позивачів або поважні причини.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивачами не надано документа, що підтверджує майновий інтерес щодо пошкодженого майна чи встановлює право на отримання ними страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу.

Уважає, що позивачі не є потерпілими, оскільки власником транспортного засобу є інша особа, а доданий позивачами до позовної заяви витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 21 грудня 2017 року не є належним документом, що підтверджує право позивачів на отримання страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу.

Посилається на невмотивованість оскаржуваного рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №201/8286/16-ц від 20 лютого 2019 року, №147/66/17 від 14 грудня 2021 року, №554/3246/18 від 16 лютого 2022 року.

Мотивуючи наведене ним, просить суд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" відмовити.

17 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Чугаєнко О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта".

Посилається на необґрунтованість апеляційної скарги, а наведені в ній доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказує, що у цій справі право на відшкодування шкоди, що заявлено позивачами, безпосередньо не пов`язане з особою спадкодавця, не має суто особистого характеру, а тому в спірних правовідносинах допускається правонаступництво.

Щодо позовної давності вказує, що в ухвалі Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2017 року у кримінальній справі №526/1258/17 зазначено, що подано цивільний позов. Разом з цим, вироком суду від 30 січня 2018 року стягнуто кошти в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у кримінальному провадженні. Разом з цим в іншій частині позовні вимоги залишено без розгляду. З посиланням на частину 2 статті 256 ЦК України вказує, що період з 20 вересня 2017 року по 01 березня 2018 року не зараховується до позовної давності, відтак позовна давність не пропущена.

Звертає увагу, що 15 березня 2021 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Зобов`язано позивачів за необхідності надати доступ до транспортного засобу. Витрати пов`язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи покладено на відповідача ПАТ "Укрнафта". Вказує, що позивачі жодним чином не перешкоджали проведенню експертизи, проте відповідач не вчинив всіх необхідних заходів для проведення експертизи, самоусунувшись від реального фінансування проведення експертизи, чим фактично здійснив перешкоду у її проведенні.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні представники відповідачів Івахненко І.В. та Нелін Т.М. підтримали подані апеляційні скарги.

Представник позивачів адвокат Чугаєнко О.М. проти доводів апеляційних скарг заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що позивачі згідно положень закону є спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_4 та подали приватному нотаріусу Роменського МНО Сумської області Ганзя О.Б. заяви про прийняття спадщини. Відтак, вони відповідно до статей 1229, 1230 ЦК України мають право на відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП внаслідок пошкодження транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter», номерний знак НОМЕР_4 , який є об`єктом спадкування.

Враховуючи, що належний ОСОБА_4 транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась з вини ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яким жодних рішень з приводу виплати позивачам страхового відшкодування не приймалось, суд зробив висновок, що з відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає стягненню на користь позивачів на відшкодування матеріальної шкоди в межах ліміту відповідальності - 100000,00 грн., а саме по 50000,00 грн. на користь кожного, а також підлягають стягненню витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди по 311,40 грн. на користь кожного.

Суд зазначив, що страховик відповідно до вимог закону відшкодовує збитки в межах ліміту відповідальності в розмірі 100000,00 грн., тому решта збитків має бути відшкодована позивачам за рахунок юридичної особи, на балансі якої на момент ДТП перебував транспортний засіб марки «МАЗ 642208», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «МАЗ 938662», номерний знак НОМЕР_2 , та яка є роботодавцем ОСОБА_3 , який на момент ДТП керував вказаним транспортним засобом, виконуючи свої трудові обов`язки.

За таких обставин суд зробив висновок, що оскільки внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_3 , який на момент вчинення вказаної пригоди перерубував з відповідачем ПАТ «Укрнафта» у трудових відносинах та виконував свої трудові обов`язки, було пошкоджено належний ОСОБА_4 транспортний засіб, спадкоємцями якого є позивачі, при цьому розмір завданих збитків перевищує ліміт відповідальності, який відшкодовується страховиком, суд зробив висновок, що з відповідача ПАТ «Укрнафта» на користь позивачів підлягає стягненню на відшкодування матеріальної шкоди 140 851,78 грн, а саме по 70425,89 грн на користь кожного, а також підлягають стягненню витрати на проведення оцінки матеріальної шкоди по 438,60 грн на користь кожного.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

30 січня 2018 року Гадяцьким районним судом Полтавської області постановлено вирок, яким установлено, що 25 травня 2017 року близько 15 год., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем МАЗ 642208 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом МАЗ 938662 д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Лохвиця-Гадяч-Охтирка зі сторони м. Гадяч у напрямку м. Охтирка, який в районі електроопори № 152 між селами Веприк-Мартинівка в Гадяцькому районі, при зустрічному роз`їзді, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем MERCEDES-BENZ 313 CDI Sprinter д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку.

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік (том 1 а.с. 14-23).

Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter д.н.з. НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 (том 1 а.с. 24).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК №5693115 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу МАЗ 642208 НОМЕР_1 застрахована ПрАТ "УПСК". Відповідно до пункту 4 полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 гривень (том 1 а.с. 27).

Відповідно до даних висновку про оцінку транспортного засобу №47/20, складеного ОСОБА_5 за дорученням ПП "РОМЕНЕКС-Л" 22 травня 2020 року ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter, д.н.з. НОМЕР_3 до ДТП, яка сталась 25 травня 2017 року на дату оцінки, може складати 290 108,78 гривень. Ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter, д.н.з. НОМЕР_3 пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25 травня 2017 року на дату оцінки, може складати 49 257,00 гривень.

Позивачі у справі є донькою та дружиною ОСОБА_4 . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_6 та даними свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_7 (том 1 а.с. 46-47).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_8 (том 1 а.с. 48).

З даних витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №50384186 від 21 грудня 2017 року убачається, що приватним нотаріусом Ганзя О.Б. відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_4 (том 1 а.с. 45).

Окрім того, на стадії апеляційного перегляду апеляційним судом прийнято надані представником позивачів лист від 20 вересня 2023 року №225/02-14 приватного нотаріуса Ганзя О.Б., а також лист від 05 вересня 2018 року № 2892/18 ПрАТ «УПСК» з додатками.

Згідно інформаційного листа приватного нотаріуса Ганзя О. від 20 вересня 2023 року повідомлено, що 21 грудня 2017 року приватним нотаріусом заведено спадкову справу №99/2017 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , до складу спадкоємців входять ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 2 а.с. 68).

Згідно листа від 05 вересня 2018 року № 2892/18 ПрАТ «УПСК» страховою компанією на запит адвоката направлено копію Звіту №12696 від 15.06.2017 року про визначення вартості матеріального збитку та копію рахунку №2682 від 07.07.2017 року про визначення ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter, д.н.з. НОМЕР_3 .

Вирішуючи питання про прийняття та дослідження цих доказів, апеляційний суд врахував, що такі надані на спростування доводів апеляційних скарг та мають для правильного вирішення справи із дотриманням положень статті 2 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страхувальника, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Згідно статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до даних висновку про оцінку транспортного засобу №47/20, складеного ОСОБА_5 за дорученням ПП "РОМЕНЕКС-Л" 22 травня 2020 року ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter, д.н.з. НОМЕР_3 до ДТП, яка сталась 25 травня 2017 року на дату оцінки, може складати 290 108,78 гривень. Ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter, д.н.з. НОМЕР_3 пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25 травня 2017 року на дату оцінки, може складати 49 257,00 гривень. За таких обставин, з урахуванням статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачам повинна бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП та після, що становить 240 851,78 гривень.

Щодо доводів апеляційної скарги ПАТ «Укрнафта» в частині неналежності та недопустимості висновку про оцінку транспортного засобу №47/20, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин 1,2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків..

Частиною 1 статті 81, частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" 9 в редакції на час спірних правовідносин) звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За наведених обставин, наданий позивачами висновок про оцінку транспортного засобу №47/20 є письмовим доказом, який відповідно до статті 89 ЦПК України оцінюється судом в сукупності із іншими доказами, поданими позивачем на підтвердження позовних вимог.

Окрім цього, установлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року задоволено клопотання представника ПАТ "Укрнафта" про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, витрати за проведення якої покладено на ПАТ "Укрнафта".

Згідно супровідного листа КНДІСЕ від 11 червня 2021 року №12474/21-54 ПАТ "Укрнафта" не виконало попередньої оплати за проведення експертизи, відтак ухвала залишилась не виконана.

Згідно статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно частин 1, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже апеляційний суд констатує, що відповідачем ПАТ «Укрнафта» не надано доказів на спростування заявленого розміру відшкодування шкоди, відтак такі доводи колегія суддів відхиляє.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник ПАТ «Укрнафта» з посиланням на статтю 1230 ЦК України вказує, що у позивачів як спадкоємців, не виникає права на спадкування відшкодування збитків, завданих ОСОБА_4 в деліктних зобов`язаннях.

Колегія суддів такі доводи відхиляє та зазначає про таке.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1229 ЦК України встановлено, що страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах.

Позивачі у справі є спадкоємцями померлого внаслідок ДТП ОСОБА_4 , відтак успадкували його право на звернення із заявою про стягнення страхового відшкодування, що відповідачами не спростовано. Даних про наявність інших спадкоємців, крім позивачів, матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Матеріалами справи узгоджується, що позивачі у передбачений статтями 1269, 1270 ЦК України порядок прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , подавши відповідні заяви до нотаріуса про прийняття спадщини.

Доводи скаржника ПАТ «Укрнафта» з посиланням на статтю 1230 ЦК України апеляційний суд відхиляє та зазначає про таке.

Відповідно до статті 1230 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях.

Верховний Суд у постанову від 21 жовтня 2020 року у справі №662/541/15 навів такі висновки про застосування норм права: «При застосуванні буквального тлумачення частини першої статті 1230 ЦК України можливий висновок, що спадкоємці набуватимуть лише право на відшкодування збитків завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Однак це не в повній мірі відповідало би нормам статей 608, 1218, 1219 ЦК України, та суперечило б принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання та спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання. Тому основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора. Додатковим аргументом включення права на відшкодування шкоди у недоговірному зобов`язанні до складу спадщини вказує зміст частини першої статті 1231 ЦК України, у якій передбачено перехід у спадщину обов`язку відшкодувати майнову шкоду у недоговірному зобов`язанні».

У справі, що переглядається апеляційним судом, право на відшкодування шкоди безпосередньо не пов`язане з особою спадкодавця, не має суто особистого характеру, відтак позивачі набули права на таке відшкодування.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрнафта» в частині пропуску позовної давності апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що ДТП сталася 25 травня 2017 року, до суду із цим позовом позивачі звернулись 26 травня 2020 року.

Позовна давність згідно статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно змісту частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України) та за загальним правилом починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 2 статті 265 ЦК України якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Установлено, що вироком Гадяцького районного суду Полтавської області ОСОБА_3 від 30 січня 2018 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, при цьому позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрнафта», ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в частині відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку із пошкодженням автомобіля залишено без розгляду.

Окрім того, у пункті 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Ця норма була включена до Цивільного кодексу Законом № 540-IX від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак відсутні підстави уважати про пропуск позивачами позовної давності.

Щодо доводів ПрАТ «УПСК» в частині пропуску позивачами річного строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування, апеляційний суд вказує на таке.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону № 1961-IV).

Разом з тим, ані Закон № 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову.

В постанові Великої Палати Верховного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс 20) вказано таке: «Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи). Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі».

В цій же постанові Верховним Судом вказано: «Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку» .

Таким чином, сам по собі пропуск річного строку не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, статтею 33 Закону № 1961-IV унормовано дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зокрема, визначено пунктом 33.1. визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (підпункт 33.1.4.).

З матеріалів справи убачається, що заперечуючи в суді першої інстанції проти позову, ПрАТ «УПСК» вказувало на пропуск річного строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування.

З матеріалів справи установлено, що учасник ДТП водій ОСОБА_4 загинув.

За змістом цитованої вище норми Закону обов`язок подавати повідомлення про ДТП існує у самого страхувальника, потерпілий же подає заяву про виплату відшкодування у страхову компанію винної особи.

При цьому, з матеріалів справи убачається, що страховою компанією вчинялись дії по оцінці пошкодженого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 313 CDI Sprinter», номерний знак НОМЕР_4 в червні-липні 2017 року, що було б неможливим без звернення спадкоємців ОСОБА_4 до страхової компанії (том 2 а.с. 82-88).

Наведене свідчить про вжиття спадкоємцями померлої особи заходів щодо отримання страхового відшкодування, натомість ПрАТ «УПСК» не надано доказів на підтвердження того, що звернення до страхової компанії було вчинено не у спосіб, визначений Законом, зокрема, не надано доказів, що подано лише повідомлення про ДТП, а не заява про виплату відшкодування, відтак апеляційний суд уважає з урахуванням обставин цієї справи, що порушене право позивачів на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страхової компанії підлягає відновленню.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливає.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова