справа № 208/974/22-ц головуючий у суді І інстанції Головко Ю.Г.
провадження № 22-ц/824/4500/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправною бездіяльність АТ «Державний ощадний банк України» щодо відмови у відкритті рахунку його на ім`я; зобов`язати відповідача відкрити рахунок на ім`я позивача; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 у справі № 160/12368/20 визнано протиправною бездіяльність ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФ України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії за віком позивачу з 07 жовтня 2009 року. Листом ГУ ПФ України в Дніпропетровській області № 0400-010311-8/13831 від 29 січня 2021 року повідомлено позивача, що відповідно до ст. 52 Закону № 2262-ХІІ пенсії виплачуються через установи ПАТ «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера. 13 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до відділення №10003/0564 АТ «Державний ощадний банк України» з усіма необхідними для відкриття документами та просила відкрити пенсійний рахунок на ім`я позивача. Разом з тим, листом від 25 листопада 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» відмовлено у відкритті рахунку та повідомлено, що надана довіреність щодо видачі грошових коштів не пройшла перевірку відділу банківської безпеки АТ «Ощадбанк». Позивач вважає, що дії АТ «Державний ощадний банк України» протиправні, у зв`язку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яку останній оцінює в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, викладені ним у позовній заяві та зазначає, що довірена особа - ОСОБА_2 звернулася до АТ «Ощадбанк» та надала всі необхідні та достатні документи, для відкриття рахунку, визначені інструкцією. Видана довірителем довіреність містить усі необхідні повноваження, зокрема для відкриття пенсійного рахунку та отримання додаткової картки. Верховний Суд в постанові від 29 квітня 2020 року по справі № 910/3245/19 зазначив, що право банку, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу, відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунку з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2020 року справа № 910/507/20 , від 16 жовтня 2018 року справа № 910/21320/17. В листах ПАТ «Державний ощадний банк України» від 25 листопада 2021 року та 12 січня 2022 року зазначено, що надана довіреність не пройшла перевірку відділу безпеки. Будь-яких конкретних пояснень в чому полягає невідповідність довіреності або щодо інших підстав відмови у відкритті рахунку банком не наведено. Водночас, суд наводить підстави, що не були визначені в листах, зокрема незнаходження особи, що не має відношення до цієї справи за місцем колишнього проживання в Україні та інформація з публічних джерел щодо представника. Працівники АТ «Ощадбанк» пропонують вказувати в довіреності адресу колишнього проживання пенсіонера на території України з тих підстав, що програма не допускає введення адреси в Ізраїлі. Водночас, в рішеннях суду про призначення (поновлення) виплати пенсії та в довіреності вказано, що місце постійного проживання - Ізраїль . Отже пошук пенсіонера за місцем колишнього проживання в Україні викликає здивування та свідчить про фактичний пошук підстав для відмови у відкритті рахунку. Крім того, позивач вказує, що психологічним напруженням, розчаруванням та незручностями, що виникли внаслідок протиправних дій банку йому завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» вказує про те, що у відповідності до вимог законодавства та внутрішніх нормативних актів АТ «Ощадбанк», на підставі зібраної інформації банком було відмовлено представнику позивача у відкритті рахунку на ім`я ОСОБА_1 . При цьому, в діях банку відсутні порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та загальних положень ЦК України щодо договорів та права споживача на отримання в банку публічних послуг. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо завдання йому моральної шкоди та її розміру. Відповідач також вказує на те, що враховуючи той факт, що довіреність, на підставі якої представник ОСОБА_1 зверталась до банку для відкриття рахунку на його ім`я, а також, що ця ж сама довіреність подавалась до суду в якості доказу неправомірних дій банку та на підставі якої ОСОБА_2 просила суд задовольнити позовні вимоги, втратила чинність, вимога щодо зобов`язання банку відкрити рахунок задоволена бути не може.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 13 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 звернулася до АТ «Державний ощадний банк України» із заявою, в якій просила повідомити про підстави відмови у відкритті рахунку за її зверненням до відділення АТ «Державний ощадний банк» 13 вересня 2021 року (а.с. 17).

Листом АТ «Державний ощадний банк» від 25 листопада 2021 року № 103.14-16/1-1988/5872/2021/03/с ОСОБА_2 повідомлено, що надана нею довіреність щодо видачі грошових коштів не пройшла перевірку відділу банківської безпеки АТ «Ощадбанк».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог законодавства та внутрішніх нормативних актів АТ «Ощадбанк», на підставі зібраної інформації банк обґрунтовано відмовив представнику позивача у відкритті рахунку на ім`я ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк здійснює професійну діяльність на ринках капіталу на підставі ліцензії, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Як визначено п. 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», до банківських послуг належить відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу).

Відповідно до п. 10 розділу І Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Інструкція), банк формує справу з юридичного оформлення рахунку з документів, що подаються клієнтом під час відкриття рахунку, а також інформації, отриманої з офіційних та/або надійних джерел під час виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та нормативно-правового акта Національного банку з питань фінансового моніторингу (далі - законодавство з питань фінансового моніторингу), та документів, що підтверджують повноваження представника (довіреної особи, розпорядника) клієнта на розпорядження рахунком клієнта. Порядок зберігання документів у справі з юридичного оформлення рахунку банк встановлює самостійно згідно з його внутрішніми документами.

Як визначено у ст. 2 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб, їх філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, що забезпечують проведення фінансових операцій на території України та за її межами відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, органи місцевого самоврядування, правоохоронні та розвідувальні органи, інші державні органи України. Виконання цього Закону не є порушенням Закону України «Про захист персональних даних» в частині обробки персональних даних. Обробка персональних даних відповідно до вимог цього Закону здійснюється без отримання згоди суб`єкта персональних даних. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний під час здійснення ідентифікації клієнта інформувати його про покладені на такого суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), система фінансового моніторингу складається з первинного та державного рівнів. Суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, зокрема, банки.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки. Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин (ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених Національним банком України - для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, щодо яких Національний банк України відповідно до ст. 18 цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду.

Як визначено у ч. 2 ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки. Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», ідентифікація та верифікація клієнта здійснюються до встановлення ділових відносин, вчинення правочинів (крім випадків, передбачених цим Законом), проведення фінансової операції, відкриття рахунка. З метою не перешкоджання звичайній діловій практиці верифікація клієнта може здійснюватися за необхідності під час встановлення ділових відносин. У такому разі здійснення верифікації має бути завершене якнайшвидше після першого контакту з клієнтом, за умови здійснення ефективного управління ризиками легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Верифікація клієнта також може бути здійснена після відкриття рахунка, але до проведення по ньому першої фінансової операції.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 11 «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі офіційних документів або інформації, отриманої з офіційних та/або надійних джерел (якщо інше не передбачено цим Законом), здійснювати верифікацію.

При цьому, загальні вимоги щодо виконання банками законодавства України з питань фінансового моніторингу встановлені Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затверджених Постановою Правління Національного Банку України від 19 травня 2020 року № 65 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» (далі - Положення).

Банк здійснює ідентифікацію особи, від імені або за дорученням якої встановлюються ділові відносини/проводиться фінансова операція. Банк отримує необхідні ідентифікаційні дані з офіційних документів (їх копій), зокрема довіреності, інформації, наданої та засвідченої законним представником, та з інших джерел. Верифікація цієї особи здійснюється під час її першого звернення до банку (п. 16 Положення).

Відповідно до п. п. 34-37 Положення, Банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку. Ризик-орієнтований підхід має застосовуватися банком на безперервній основі та забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку всіх наявних та потенційних ризиків ВК/ФТ, притаманних діяльності банку (ризик-профілю банку) та його клієнтам, а також передбачати своєчасне розроблення заходів з управління ризиками ВК/ФТ, їх мінімізації. Банк документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатним продемонструвати його суть (зокрема те, у чому полягає різниця в підходах), прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень. Банк, застосовуючи ризик-орієнтований підхід, має утримуватися від необґрунтованого застосування де-рискінгу. Зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу та не сприяє фінансовій інклюзії.

Як визначено у п. п. 45-46 Положення, критерії ризиків визначаються банком самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, установлених Національним банком у додатку 19 до цього Положення, типологічних досліджень СУО, результатів національної оцінки ризиків, а також рекомендацій Національного банку. Банк визначає пріоритетність/значущість розроблених критеріїв ризику, враховуючи можливі наслідки/вплив таких ризиків, та встановлює їм відповідну питому вагу для здійснення подальшої оцінки рівня ризику.

Заперечуючи проти вимог позивача, банк, серед іншого, зазначав, що постановою правління АТ «Ощадбанк» від 28 грудня 2020 року №877 затверджена Програма належної перевірки клієнтів АТ «Ощадбанк» (далі - Програма), яка регламентує процес «Організація здійснення належної перевірки клієнтів» та розроблена з метою забезпечення належної реалізації функцій АТ «Ощадбанк» як суб`єкта первинного фінансового моніторингу щодо належної перевірки клієнта під час встановлення ділових відносин з ним та актуалізації даних про клієнта та/або осіб, які діють від імені клієнта.

Відповідно до п. 5.4. розділу 5 «Належна перевірка клієнтів» працівники Банку до встановлення ділових відносин/проведення фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом мають встановити (зрозуміти) мету та характер майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції на підставі отриманої від такого потенційного клієнта необхідної інформації та зобов`язані, в тому числі: з`ясувати вид послуг/продуктів, за якими клієнт звертається до Банку; здійснити ідентифікацію, верифікацію клієнта/представника клієнта в порядку, передбаченому Програмою; визначити розмір доходів та соціальний статус клієнта фізичної особи (працевлаштований/безробітний, пенсіонер, студент тощо) на підставі інформації, зазначеної клієнтом в опитувальнику або Заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі - Заява про приєднання, виконує функцію опитувальника), або документів/відомостей, наданих/засвідчених клієнтом; визначити (виявити) рівень ризику клієнта та здійснити його оцінку в порядку, передбаченому у Програмі управління ризиками фінансового моніторингу АТ «Ощадбанк».

Представник позивача Богач В.І. неодноразово зверталась до АТ «Ощадбанк» з довіреностями, посвідченими нотаріусом в м. Тель-Авів, Ізраїль від імені фізичних осіб для відкриття рахунків. Усі довіреності були виписані на ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на представлення інтересів та бути представниками. Під час перевірки однієї з довіреностей було здійснено виїзд за адресами Довірителів, зазначених в самих довіреностях. Так, під час перевірки однієї з довіреностей було встановлено, що адреси реєстрації особи, яка в ній зазначена, в м. Кам`янське взагалі немає.

Крім того, з публічних джерел було встановлено, що ОСОБА_2 є підсудною у Дніпровському районному суді міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області по кримінальній справі № 415/2613/12 за ч. 2. ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Додатком 19, Положення про здійснення банками фінансового моніторингу передбачено критеріями ризику, що зумовлені репутацією клієнта або КБВ клієнта, зокрема, є таке:

1) наявна негативна інформація в офіційних та/або публічних джерелах про клієнта або його КБВ, що свідчить про можливий зв`язок із тероризмом або іншою кримінальною/незаконною діяльністю;

Відповідно до розділу 10 Програми належної перевірки клієнтів АТ «Ощадбанк» працівники Банку, зобов`язані відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні)/здійсненні операції, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:

1) встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;

2) подання клієнтом чи його представником Банку недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману Банк.

Суб`єкт первинного Фінансового моніторингу мас право відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення Фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення контрагентів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику (ст. 10 Закону про фінансовий моніторинг).

З огляду на встановлені банком обставини та виявлену з публічних джерел інформацію щодо представника ОСОБА_2 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що банк мав право відмовити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у відкритті рахунку на ім`я ОСОБА_1 , оскільки були наявні підстави для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику.

Крім того, згідно з ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана ЗУ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно із ст. 1 Гаазької конвенції (далі - Конвенція) ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: а) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; б) адміністративні документи; с) нотаріальні акти; д) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, у силу приписів пункту д ч. 2 ст. 1 Гаазької конвенції довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом та на неї поширюються вимоги цієї конвенції.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст. 4 Конвенції передбачений в ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Державі Ізраїль та звільнення його від процедури консульської легалізації, цей документ повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Пунктом 13 Правил проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 5 грудня 2003 року №237/803/151/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1151/8472, апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

У разі проставлення апостилю на окремому від документа аркуші документ і аркуш з апостилем скріплюються шляхом прошивання ниткою (стрічкою) білого або червоного кольору в спосіб, який унеможливлює їх роз єднання без пошкодження аркуша, та засвідчуються підписом і печаткою посадової особи компетентного органу. Кількість скріплених аркушів підтверджується підписом посадової особи, яка проставляє апостиль.

На аркуші з апостилем проставляється печатка компетентного органу так, щоб одна її частина була на аркуші з апостилем, а інша на останній сторінці документа.

Як вірно зазначає банк, додана до позовної заяви копія довіреності містить фотокопію апостилю на окремому аркуші, у той час як пунктом 13 Правил чітко визначено, що не дозволяється розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю.

Крім того, кількість скріплених аркушів довіреності з апостилем не підтверджена підписом посадової особи, яка проставляла апостиль, та не містить печатку компетентного органу так, щоб одна її частина була на аркуші з апостилем, а інша на останній сторінці документа.

Таким чином, з копії апостилю та безпосередньо з її змісту неможливо встановити документ, на якому він був проставлений або якого він стосується.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 11 березня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.