справа № 278/611/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Дарії Кравчук, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та визнання недійсним рішення,

В С Т А Н О В И В :

Розглядуваними позовом заявник просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним рішення органу місцевого самоврядування й зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю. У обґрунтування заявленого стороною позивача суду повідомлено наступне. Рішенням органу місцевого самоврядування затверджено детальний план земельної ділянки відповідача з проїздом до неї. Проїзд до ділянки відповідача проходить по ділянці позивача і тим самим порушуються його права. У зв`язку із цим позивач просив його вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учпасників, однак у подальшому здійснено перехід до спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх повністю задовольнити з підстав викладених у позові та з урахуванням наданих доказів.

Представник органу місцевого самоврядування у судове засідання представника не забезпечив і свого ставлення до заявлених вимог не висловив.

Представник відповідача і відповідач у судовому засіданні вимог не визнали і просили суд відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовували наступним. Проїзд до ділянки відповідача фактично існував задовго до появи власності позивача у даному місці і був сформованим. Рішенням органу місцевого самоврядування лише затверджено план існуючих і сформованих земель загального користування у формі дороги. Виходячи звідси ні сільська рада ні відповідач прав позивача не порушували, а останньому слід привести у відповідність із землями загального користування власне домоволодіння.

Заслухав пояснення учасників розгляду і дослідив надані ними матеріали, судом установлено наступні фактичні обставини справи й відповідно ним правовідносини.

Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків і є власником двох земельних ділянок з площами 0,12 й 0,0573 га, відповідно, з кадастровими номерами :02:001:0139 ( АДРЕСА_1 ), :02:001:0140, що розташовані у с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області. Ділянка площею 0,12 га набута позивачем у власність 20 грудня 2012 року, а 0,0573 га 20 червня 2006 року.

4 грудня 2012 року рішенням органу місцевого самоврядування із землекористування ОСОБА_3 вилучена частина земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га для розширення проїзду до ділянки з кадастровим номером :02:002:0826 (наразі власник якої відповідач). Також, сільська рада повідомила, що станом на 2007 рік проїзд до ділянки з кадастровим номером :02:002:0826 вже існував.

6 березня 2015 року відповідач за договором купівлі продажу набув у власність земельну ділянку площею 0,0895 га з кадастровим номером :02:002:0826 під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_2 .

У 2015 році за замовленням відповідача розроблено детальний план території, зокрема земельної ділянки площею 0,0895 га з кадастровим номером :02:002:0826 під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

24 квітня 2015 року рішенням 36-ої сесії 6-го скликання Тетерівської сільської ради затверджено детальний план території земельної ділянки площею 0,0895 га з кадастровим номером :02:002:0826 під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

У 2020 році за замовленням позивача розроблялась технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) його ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :02:001:0139.

25 грудня 2023 року у справі проведено судову земельно-технічну експертизу № 609/12-2023 висновками якої зазначено наступне. Фактично наявний проїзд до ділянки відповідача не у повній мірі відповідає номінальному, що затверджений оскаржуваним рішенням. Проїзд до ділянки відповідача накладається на земельну ділянку позивача. Також у межах ділянки позивача наявні опори ЛЕП. Відомості щодо меж земельної ділянки позивача отримані з технічної документації із землеустрою 2020 року.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Проаналізувавши фактичні обставини справи і норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Суд не вважає, що надані сторонами і досліджені судом матеріали свідчать про порушення прав позивача діями/бездіяльністю відповідачів. Так, судом установлено, що позивач є власником земельних ділянок на території с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області. Проїзд, як до ділянки позивача так і відповідача, здійснюється проїздом, що утворений до 2007 року. Даний проїзд, як і межі суміжних землекористувачів, що на нього виходять, фактично сформувались до набуття позивачем права власності на згадувані земельні ділянки. За таких, обставин відсутні встановлені судом фактичні обставини справи, які б вказували на порушення прав позивача оскаржуваним рішенням сільської ради. Більше того, прийняте у 2015 році рішення органу місцевого самоврядування не створило ніякого нового порядку землекористування, як і не змінило межі земельних ділянок у тому числі позивача. Звідси відсутні підстави стверджувати про порушення таким актом сільської ради будь-яких прав позивача, а отже і відсутні підстави для задоволення заявлених вимог позивача у даній частині.

Інша похідна вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу опор ліній електропередач і під`їзної дороги задоволеною також бути не може, оскільки судом не встановлено, як протиправних так і будь-яких інших дій, які обмежують права власності позивача щодо його майна наявністю таких об`єктів. Щонайменше доказів про це суду не надано. Встановленням опор ліній електропередач, як і будівництвом дороги відповідач не займався, такі стовпи і дорога у його власності не перебувають, а отже вимоги у даній частині до заявленого відповідача задоволеними бути не можуть.

Приймаючи рішення у даній справі, суд не бере до уваги висновок експерта, оскільки він не містить відомостей про порушення прав власності позивача. Наявні у ньому твердження щодо накладення земельної ділянки позивача на проїзд не вказують про порушення прав останнього, оскільки до уваги експертом при проведення дослідження взята інформація з технічної документації розробленої ОСОБА_1 у 2020 році. Дана документація не була предметом дослідження органу місцевого самоврядування, не аналізувалась відповідними його підрозділами й не затверджувалась рішенням, а отже не може містити об`єктивні відомості.

Наявна у документації інформація зокрема щодо її меж по відношенню до спірного проїзду свідчить про повне поглинення ділянкою частини проїзду і блокування будь-якого доступу до земель інших землекористувачів зокрема відповідача. За реального відновлення такого варіанту меж земельної ділянки з 2020 року, а саме з часу виготовлення останньої технічної документації позивачем і передачі йому межових знаків (як йдеться у технічній документації позивача 2020 року) доступ до ділянки відповідача даним проїздом був би повністю і фізично заблокованим. Однак, такого варіанту розвитку подій не відбулось, як з 2020 року так і досі. Позивачем не надано і доказів ініціювання звернення до органу місцевого самоврядування після виготовлення технічної документації 2020 року із вимогами втрутитись у дану ситуацію з приведенням фактичного землекористування у відповідність до докуметального за розробленим ним проектом.

Більше того, наявний у матеріалах справи (а.с.192-193) фотозвіт місцевості свідчить про існування проїзду як мінімум з 2003 року. Інформація на світлинах (а.с.192-193) свідчить про незмінність конфігурації ділянки позивача в місці контактування з проїздом і підтверджує зроблені судом висновку з даного приводу про те, що ділянка позивача не накладалась на дорогу до 2020 року. Навпроти, якщо порівняти конфігурацію ділянки позивача, проїзд зразка 2009 року (фото № 28 експертизи а.с.192) з конфігурацією ділянки відповідно до проектної документації 2020 року (фото № 38 а.с.195) можна зробити висновки, що ділянка позивачка зсунулась у біг проїзду повністю його перекрив саме після розробленого ним проекту.

Наявність парканів суміжних з проїздом, зокрема і капітального позивача (фото №3, 8 на звороті а.с.180) свідчить про визнання останнім існування проїзду у наявному нині стані і хибність відомостей технічної документації 2020 року. Також, остання інформація, зокрема щодо капітального паркану позивача спростовує його твердження про накладення ділянки на дорогу, оскільки встановленням такої споруди позивач визнав теперішні і фактичні межі власного майна і погодився з існуванням проїзду у наявному стані.

У підтвердження таким висновкам є і розміщення опор електромереж саме на землях загального користування на проїзді, а не на ділянках громадян, зокрема позивача. Розташування опор саме на фактично існуючому проїзді, а не на ділянках громадян убачається з фотоілюстрації експерта у проведеному дослідженні і підтверджується відсутністю обмежень у землекористуванні позивача його ділянками (за наявності обмежень акт на землю містив би відповідні застереження).

Результати вирішення спору не дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім та документально підтверджених судових витрат. Витрати відповідача перед судом не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 11 березня 2024 року.

Суддя Євген Татуйко