Справа № 462/2433/21 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3683/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Медвідь В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Леляка Ярослава Олександровича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Шостої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним шлюбу та усунення від права спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 28.04.2001 року, про що зроблено актовий запис № 436, та усунути відповідача ОСОБА_1 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її рідна сестра ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. Після її смерті відкрилася спадщина.18.11.2020 року Шостою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 66772376 (номер у нотаріуса 480/2020), що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі. Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги та мала б право на спадкування, оскільки померла ОСОБА_3 заповіту не складала, а також відсутні спадкоємці першої черги, оскільки дітей померла не мала, а також не було відомостей про її перебування у зареєстрованому шлюбі. Однак позивачу стало відомо, що громадянином України ОСОБА_1 також була подана заява до Шостої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги на підставі того, що між ним та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований 28.04.2001, про що зроблено актовий запис № 436. У той самий час, ні позивачу, ні іншим родичам нічого не було відомо про укладення шлюбу ОСОБА_3 з відповідачем чи будь-якою іншою особою. Позивач перебувала у тісних відносинах з ОСОБА_3 , однак факт перебування останньої у шлюбних стосунках, тим паче з чоловіком, який старший за ОСОБА_3 майже на 20 років, став для неї несподіванкою, оскільки весілля ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не святкували, жодного документу, який підтверджує факт реєстрації шлюбу, а саме свідоцтва про шлюб, до цього часу ні позивач, ні інші члени родини ніколи не бачили. Єдиним документом, що може підтвердити реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 та відповідача є відмітка у паспорті громадянина України ОСОБА_1 , що шлюб було зареєстровано 28.04.2001, про що зроблено актовий запис № 436. У той самий час, виникають сумніви щодо достовірності вказаних відомостей, оскільки відповідна відмітка у паспорті є нечіткою та неможливо встановити, яким саме органом державної реєстрації актів цивільного стану та посадовою особою внесені відповідні відомості. Так, дійсно, ОСОБА_3 підтримувала спілкування з ОСОБА_1 , допомагала йому фінансово, однак вони разом не проживали, спільного господарства не вели. ОСОБА_3 постійно проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де була зареєстрована. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивачу відомо, що ОСОБА_1 раніше вже перебував у двох зареєстрованих шлюбах. Попередні шлюби також припинялися внаслідок смерті одного з подружжя, а ОСОБА_1 залишався єдиним спадкоємцем та отримував у спадок майно, яке належало його дружинам. У даному випадку знову виникає ситуація, коли ОСОБА_1 претендує на майно як спадкоємець першої черги після смерті «дружини», хоча фактично про укладення шлюбу відповідача та ОСОБА_3 жодному члену родини не було відомо. З урахуванням наведеного, можна припустити, що ОСОБА_1 систематично входить в довіру до жінок, укладає шлюб без наміру створення сім`ї з метою задоволення своїх матеріальних інтересів та заволодіння майном. До того ж, між ОСОБА_3 та відповідачем постійно виникали конфлікти та сварки, відповідач зловживав алкогольними напоями та ОСОБА_3 неодноразово розповідала, що на неї здійснювався психологічний тиск з боку відповідача. Таким чином, наявні підстави для визнання шлюбу недійсним, оскільки шлюб ймовірно було зареєстровано без вільної згоди ОСОБА_3 , внаслідок обману та психологічному тиску, й ОСОБА_1 діяв без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, а для задоволення своїх матеріальних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. У даному випадку спірним шлюбом порушуються права позивача як спадкоємця другої черги на спадкове майно, яке залишилося після смерті її померлої сестри ОСОБА_3 . Відповідно до ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний судом недійсним. Після смерті ОСОБА_3 відповідач неодноразово намагався силою проникнути до будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 , мотивуючи це тим, що він набуде частку у праві власності у будинку в порядку спадкування. При одній зі спроб потрапити до будинку відповідач силою виніс частину особистих речей, які належали померлій ОСОБА_3 , й донька позивача зверталася до правоохоронних органів, а також замовила послуги охорони будинку та змінила замки, оскільки ОСОБА_1 продовжує спроби силою потрапити у будинок.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Шостої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним шлюбу та усунення від права спадкування за законом відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 адвокат Леляк Ярослав Олександрович подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що судом істотно порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що судом було неналежним чином повідомлено третю особу Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заяви про розгляд справи без їх участі матеріали справи не містять.

Вважає, що винесене рішення порушувало права не тільки третьої особи, а й позивача, а відповідно винесено з порушенням процесуального права.

Судом було допущено неповноту розгляду справи, оскільки не було долучено витребуваних витягів та Актових записів від Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Вказує, що стороною позивача було подано клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи та витребування Актового запису про шлюб №436 від 28 квітня 2001 року, в якому наявний підпис ОСОБА_3 . Однак, не зважаючи на обгрунтованість вказаного клопотання, та очевидної необхідності Актового запису про шлюб №436 від 28.04.2001 року для встановлення чи взагалі він підписувався померлою, судом було відмовлено в задоволенні такого клопотання.

Вказані обставини суттєво порушили права позивача та унеможливлювали об`єктивне прийняття рішення по справі.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

23 лютого 2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Леляка Я.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Вказує, що не має можливості прийняти участь в судовому засіданні 26 лютого 2024 року, оскільки буде зайнятий в іншому судовому засіданні в Господарському суді Київської області. Просить, окрім відкладення розгляду справи, також витребувати докази та призначити у справі судову-почеркознавчу експертизу.

Колегія суддів вважає, що клопотання до задоволення не підлягає. Адвокат Леляк Я.О. не надав доказів на підтвердження неможливості взяти участь в судовому засіданні, призначеному на 26.02.2024 року.

Щодо витребування доказів та призначення експертизи, то вказані питання вже були розглянуті судом першої інстанції. Так, на запит суду першої інстанції 26 червня 2023 року надійшов лист з додатками на 15 арк. від Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), серед яких є повний витяг з ДРАЦСГ № 7 про актовий запис № 436 про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 28.04.2001. Питання щодо призначення експертизи розглядалось судом першої інстанції 09 листопада 2023 року, та протокольною ухвалою у вказаному клопотанні було відмовлено.

Відповідно до ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Медвідь В.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що правові підстави для задоволення основної позовної вимоги про визнання шлюбу недійсним та похідної позовної вимоги про усунення відповідача від спадкування відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Позивач ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується долученими нею до матеріалів справи та наявними у витребуваній судом спадковій справі № 66772376 (номер у нотаріуса 480/2020) після смерті ОСОБА_3 копіями документів про родинні відносини останніх. Таким чином, позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Крім неї, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся чоловік померлої відповідач ОСОБА_1 .

Встановлено, що між сторонами існує спір з приводу спадкового майна. Так постановою Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 463/6829/21-ц залишено в силі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.06.2022, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом видачі ОСОБА_1 ключів від замка (замків) вхідних дверей.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу (частини перша-друга статті 24 СК України).

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша, друга статті 89 ЦПК України).

Стороною позивача не надано доказів на підтвердження недійсності шлюбу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Статус подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується не лише відміткою у паспорті ОСОБА_1 , на що вказує сторона позивача, а й долученими до справи копією свідоцтва про одруження останніх та отриманим на запит суду першої інстанції витягом з актового запису № 436 про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 28.04.2001.

Апелянт вказує, що судом було неналежним чином повідомлено третю особу Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заяви про розгляд справи без їх участі матеріали справи не містять а також було допущено неповноту розгляду справи, оскільки не було долучено витребуваних витягів та Актових записів від Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Так, 26 червня 2023 року на адресу Личаківського районного суду м.Львова надійшов лист з додатками на 15 арк. від Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)(т.3 а.с. 1-17).

Серед вказаних додатків є повний витяг з ДРАЦСГ № 7 про актовий запис № 436 про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 28.04.2001.

Покликання сторони позивача на те, що ні позивач, як рідна сестра, ні інші близькі не знали про шлюбу укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не може слугувати підставою для визнання такого недійсним.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання шлюбу недійсним недійсним та похідної позовної вимоги про усунення відповідача від спадкування.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному винесенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (Брумареску проти Румунії, №28342/95, п. 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що принцип правової визначеності також встановлює, що жодна сторона не вправі вимагати перегляду остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і постановлення нового рішення по суті. Повноваження суду апеляційної інстанції щодо перегляду рішення суду першої інстанції має використовуватися для виправлення судових помилок. (Желтяков проти України, №4994/04, п. 4244, рішення від 09.06.2001 р.)

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке

конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Леляка Ярослава Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 березня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.