Провадження № 22-ц/812/448/24 Суддя першої інстанції Рум`янцева Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2024 року м. Миколаїв Справа № 489/4305/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі представника боржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи заяви обґрунтовував тим, що 21 грудня 2022 року Ленінський районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення по цивільній справі №489/4305/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 384 804.20 грн.

На підставі ухваленого рішення 05 травня 2023 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано стягувачу виконавчий лист.

На підставі виконавчого листа № 489/4305/20, виданого відповідно до вказаного рішення, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП № 72371418.

Так головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Маніло Н.В. 26 липня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72371418 стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ). Між тим прізвище заявника ОСОБА_2 .

Тобто у виконавчому листі № 489/4305/20 вказаний рік народження заявника та його РНОКПП, але виконавче провадження відкрито у відношенні іншої особи.

На думку заявника, виконавчий лист, який виданий по вищезазначеній справі підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В даному випадку виконавчий лист було видано помилково.

Помилковою є видача виконавчого листа за рішенням, яке не відноситься до заявника, тобто, рішення ухвалене судом, на підставі якого видано виконавчий лист, ухвалено у відношенні іншої особи.

Відкрите виконавче провадження по виконанню виконавчого листа наклало на заявника обмеження у праві користування його майном. Державним виконавцем накладено арешти на все майно, що належить меті, в тому числі заблоковано карткові рахунки, які відкритті в установах банку.

Позивач у своєму позові вказує, в якості відповідача саме ОСОБА_2 , та рішення по цій справі ухвалено саме у відношенні ОСОБА_2 .

Тобто і в позовній заяві і в рішенні суду в якості відповідача вказано ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати виконавчий лист у справі № 489/4305/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 1 078 611.31 грн та судового збору у розмірі 8 092.70 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що з рішення та виданого на підставі цього рішення виконавчого листа вбачається наявність орфографічної помилки у написанні прізвища відповідача, а саме замість вірного « ОСОБА_5 » зазначено « ОСОБА_5 », що не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а є підставою для виправлення описки у судовому рішенні та виконавчому листі.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково стверджує про наявність орфографічної помилки у написанні прізвища відповідача.

Позивач у своєму позові вказав, в якості відповідача саме особу з прізвищем « ОСОБА_5 » та рішення у даній справі ухвалено саме у відношенні « ОСОБА_2 ».

Тобто і в позовній заяві і в рішенні суду в якості відповідача вказано ОСОБА_2 . Тобто не про яку орфографічну помилку не може йти й мови, так як судом, було ухвалено рішення у відношенні того відповідача, якого було вказано в позовній заяві.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивач зазначав, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Очевидним є той факт, що при написанні прізвища була допущена орфографічна помилка.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від третьої особи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягаю задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2022 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 1 078 611.31 грн, що складається з: основної суми боргу 1 045 000 грн; суми з урахуванням індексів інфляції 12 540 грн; трьох відсотків річних 21 071 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 процентів за користування кредитом у розмірі 294 088.75 грн - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 8 092.70 грн.

Рішення суду набрало законної сили 21 січня 2023 року.

05 травня 2023 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист у цій справі.

Постановою головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Маніло Н.В. від 26 липня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72371418 з примусового виконання виконавчого листа № 489/4305/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 1 078 611.31 грн та судові витрати.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За загальним правилом, рішення суду виконується після набрання ним законної сили. Особа може виконати рішення суду добровільно:

-з моменту набрання рішенням суду законної сили;

-до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі винайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Обґрунтовуючи свої вимоги, боржник у заяві зазначив, що виконавчий лист у вказаній справі видано судом першої інстанції помилково, оскільки прізвище боржника закінчується на літеру а, а тому є правильним прізвище ОСОБА_2 . Проте у виконавчому листі зазначено прізвище без закінчення на літеру а, як ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що вданому випадку суд першої інстанції допустився граматичної помилки при викладенні прізвища боржника, яке віднесено до іменникового типу з певними особливостями відмінювання, а тому слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку у виконавчому листі допущена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка, що вважається опискою у виконавчому листі.

Проте така описка не свідчить про помилковість видачі виконавчого листа у розумінні положень частини 2 статті 432 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення відносно іншої особи є неприйнятними, оскільки не є предметом розгляду заяви про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню. У випадку незгоди особи з ухваленим рішення суду першої інстанції, оскаржується відповідне судове рішення, а не виконавчий документ, виданий судом на підставі цього рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 13 березня 2024 року.