Номер провадження: 22-ц/813/3225/24
Справа № 505/3284/23
Головуючий у першій інстанції Івінський О.О.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Подільської міської ради Подільського району Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області,

на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання частково недійсним рішення органу приватизації і свідоцтва про право власності на житло

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання частково недійсним рішення органу приватизації і свідоцтва про право власності на житло, в обґрунтування якого вказав, що з 2014 року перебуває на військовій службі і має право як військовослужбовець на забезпечення житловим приміщенням (у тому числі першочергово). Однак, скористатися житловими пільгами може лише за умови, що ним не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Право на безоплатну приватизацію житла він не використовував та не подавав жодної заяви про приватизацію.

Позивач дізнався, що право на приватизацію житла уже використав на підставі заяви його матері ОСОБА_2 від 1998 року про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка подала вказану заяву без його згоди та погодження. Таким чином, у 1998 році мати позивача без його відома та волевиявлення звернулась до органу приватизації державного житла. Зазначає, що фактично участі у приватизації не брав. Дії ОСОБА_2 щодо приватизації вважає помилкою.

Позивач просив суд визнати частково недійсним рішення Виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів № 57 від 05.02.1998 року, виключивши з нього відомості про передачу у власність ОСОБА_3 , квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане 16 лютого 1998 року згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 , виключивши з нього відомості про ОСОБА_1 , як співвласника вказаної квартири; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Котовський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 24 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання частково недійсним рішення органу приватизації і свідоцтва про право власності на житло задовольнив.

Визнав частково недійсним та скасував рішення Виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів № 57 від 05.02.1998 про передачу в спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме в частині: ОСОБА_1

Визнав частково недійсним та скасував свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , яке видане 16 лютого 1998 року Виконавчим комітетом Котовської міської Ради стосовно права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме в частині: ОСОБА_1

Скасував державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення виходив з того, що встановлено та стороною відповідача не заперечувалося, що своєї згоди на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не надавав, оскільки на момент приватизації квартири був неповнолітнім.

Відтак, суд першої інстанції вважав доведеним, що в 1998 році ОСОБА_1 помилково внесли до переліку осіб, що брали участь у приватизації житла.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Подільської міської ради Подільського району Одеської області, просить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Подільської міської ради Подільського району Одеської області, не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що участь у приватизації квартири, яка має загальну площу 50,5 кв.м, разом зі своєю сім`єю у складі двох осіб, не позбавляє позивача можливості самостійно реалізувати своє право на отримання житла. ОСОБА_1 перебуває на квартирній черзі в НОМЕР_2 прикордонному загоні, що свідчить про визнання його таким, що потребує поліпшення житлових умов, а отже участь у приватизації квартири не стала перешкодою в реалізації права на житло.

ОСОБА_2 , як законний представник свого сина, не заперечувала проти участі сина в приватизації житла.

Рішення виконавчого комітету Котовської міської ради від 05.02.1998 № 57, на підставі якого видано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на житло є ненормативним актом, який вичерпує свою дію фактом їхнього виконання, тому не може бути скасовано чи змінено органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Вимоги про скасування державної реєстрацію права власності не підлягають задоволенню, у зв`язку з відсутністю запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію нерухомого майна.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 15.12.2023 року відкрив апеляційне провадження, роз`яснив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право подати до Одеського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, проте відзивів не надходило.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами отримав 05.01.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами отримав 24.01.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Скаржник копію ухвали про відкриття провадження отримав 15.12.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційну скаргу просили залишити без задоволення.

ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу просила залишити без задоволення.

Представник скаржника, яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу просила задовольнити, оскаржуване рішення скасувати.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 25.03.2024 року, як занесена до протоколу судового засідання, долучив до матеріалів справи докази, долучені скаржником до апеляційної скарги, а саме: архівний витяг № 41, довідку № 1, з огляду на таке.

Пунктом третім статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Тому з метою повного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи позицію представника позивача, який у судовому засіданні не заперечував щодо долучення доказів до матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість долучення до цивільної справи та дослідження архівний витяг № 41, довідку № 1.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлено та стороною відповідача не заперечувалося, що своєї згоди на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не надавав, оскільки на момент приватизації квартири був неповнолітнім.

Відтак, суд першої інстанції вважав доведеним, що в 1998 році ОСОБА_1 помилково внесли до переліку осіб, що брали участь у приватизації житла.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м в рівних частках. Квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16.02.1998 року, виданим на підставі рішення Виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів № 57 від 05.02.1998 року.

ОСОБА_1 обіймає посаду в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, що підтверджується службовим посвідченням НОМЕР_3 від 20.07.2022 року.

ОСОБА_1 , перебуває на квартирній черзі в НОМЕР_2 прикордонному загоні з 14.07.2021 року, що підтверджується довідкою про забезпечення (не забезпечення) житлом № 509 від 10.08.2023 року.

Метою звернення до суду з вказаним позовом позивач зазначає неможливість реалізувати право на приватизацію, як військовослужбовець, оскільки у 1998 року на підставі оскаржуваного рішення отримав без його відома та волевиявлення в порядку приватизації частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (у цьому випадку та в подальшому в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз ( ч. 4, 5 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що право на приватизацію житла мають особи, які фактично проживають у займаних квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитках, кімнатах у комунальних квартирах, за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно проживають в цих квартирах (будинках).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 врегульовано процедуру приватизації.

Пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Пунктом 18 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію.

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (п. 21 Положення).

ОСОБА_2 , звертаючись з заявою про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 надала органу приватизації довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якої у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 з 12.12.1994 року, ОСОБА_1 син з 05.01.1998 року.

З викладеного вбачається, що станом на день прийняття рішення про приватизацію у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який станом на час прийняття рішення про приватизацію був неповнолітнім.

Згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передано в приватну спільну сумісну власність громадян займані ними на умовах найму державні квартири ОСОБА_2 та члену її сім`ї ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 50,5 кв.м. при нормі 52,0 кв.м. Відновна вартість квартири становить 8,84 грн. Сума житлових чеків, яка підлягає видачі мешканцям - 0,26 грн, що підтверджується архівним витягом з рішення Виконавчого комітету Котовської міської ради «Про приватизацію державних квартир/будинків» № 57 від 05.02.1998 року.

У частині першій статті 242 ЦК України закріплено, що законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей є батьки (усиновлювачі).

Відповідно до частини другої статті 154 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом (частина третя статті 154 СК України).

Захист прав та інтересів дитини здійснюється її батьками через відсутність у дитини цивільної процесуальної дієздатності (стаття 47, частина перша статті 59 ЦПК України).

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 від імені якого, діяла його законний представник мати - ОСОБА_2 реалізував своє право на приватизацію, тому доводи щодо відсутності згоди та волевиявлення на приватизацію апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки станом на час прийняття оскаржуваного рішення від імені позивача діяла його законний представник.

Посилання представника позивача у судовому засіданні в апеляційній інстанції на те, що позивач на час приватизації за адресою: АДРЕСА_1 не проживав не приймаються апеляційним судом, оскільки на виконання обов`язку, визначеного ст. 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надано. Відсутність вказаних доказів у судовому засіданні також підтвердив представник позивача.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд зазначає, що позивачем не доведено неправомірність рішення Виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів № 57 від 05.02.1998 року та те, що приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_1 відбувалась поза його волевиявленням.

Оскільки підстав для скасування рішення Виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів № 57 від 05.02.1998 року не встановлено, то похідні позовні вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане 16 лютого 1998 року згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виключення з нього відомостей про ОСОБА_1 , як співвласника вказаної квартири та скасування державної реєстрації права власності також не підлягають задоволенню.

Звертаючись з позовом позивач також просив поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовом.

Суду першої інстанції дійшов висновку про те, що про порушення свого права позивач дізнався у серпні 2023 році коли постало питання про приватизацію його житла за місцем роботи, тому не вбачав підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).

Оскільки апеляційний суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, а тому позовна давність застосуванню не підлягає, доводам сторін в цій частині апеляційний суд оцінки не надає.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання частково недійсним рішення органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, скасування державної реєстрації права власності, відмовити.

Щодо судових витрат

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги Виконавчим комітетом Подільської міської ради Подільського району Одеської області сплачено 1610,41 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 449 від 14.11.2023 року та 2254,55 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 490 від 08.12.2023 року.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь Подільської міської ради Подільського району Одеської області підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання частково недійсним рішення органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, скасування державної реєстрації права власності, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Подільської міської ради Подільського району Одеської області судовий збір у розмірі 1610,41 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 березня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко